П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4184/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Лабань Г.В. 
          Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 

27 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду  від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про  визнання недійсними та скасування рішення, вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати недійсними та скасувати рішення №0000731303 від 08 жовтня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 30 010,64 грн., вимогу про сплату боргу недоїмки №Ф-0000721303 від 08 жовтня 2019 року в сумі 207 387,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що під час перевірки були надані податковому органу усі первинні документи за весь період перевірки, про що зазначено в самому акті перевірки та надана довідка про залишок товарно матеріальних цінностей. Жодного акту про відмову надати документи податковим органом під час перевірки складено не було, що також підтверджує той факт, що усі первинні документи, які повинні бути в наявності були надані для перевірки. Зазначає, що податковий орган дійшов хибних висновків, в результаті чого, протиправно нарахував податкові зобов`язання з єдиного внеску та застосував штрафні санкції. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0000731303 від 08 жовтня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 30 010,64 грн.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу недоїмки №Ф-0000721303 від 08 жовтня 2019 року в сумі 207 387,40 грн.
Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення норм матеріального права просить скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог та винести постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в ході проведення документальної виїзної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018          встановлено, що позивачем за перевіряємий період що позивачем за перевіряємий період в порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України занижено суму чистого оподаткованого доходу в сумі 7604725,10 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 5369844,50 грн., у 2018 році в сумі 2234880,60 грн. за рахунок заниження отриманого доходу на суму 185296,63 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 115188,25 грн., у 2018 році в сумі 70108,38 грн. та завищення документально підтверджених витрат протягом звітного періоду в сумі 7419428,47 грн., в тому числі у 2017 році в сумі 2254656,25 грн., у 2018 році в сумі 2164772,22 грн..
Апелянт вважає, що оскільки відповідно до пп. 2 п.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 (надалі - Закону №2464) для платників податків, що перебувають на загальній системі оподаткування базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць та не більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, то позивачем  занижено суму єдиного внеску, що нараховується із чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 207387,40 грн., в тому числі в 2017р. - 92719,00 гри., в 2018р. - 114668,40 грн., чим порушив вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, абз. З ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. №2464-VI, пп.2 п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за№ 508/26953.
За результатом проведеної перевірки контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року №0-0004191303 відповідно до якої визначено суму боргу 207387,4 грн. та Рішення №0004201303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.05.2019 року відповідно до яого застосовано штрафні санкції в сумі 30010,64 грн., які за результатом адміністративного оскарження були скасовані згідно Рішення ДФС України від 27.06.2019 року №29435/6/99-99-11-05-02-25.
ГУ ДПС у Хмельницькій області за результатом розгляду скарги прийнято нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2019 року №0-0000721303 відповідно до якої визначено суму боргу 207387,4 грн. та Рішення №0000731303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.10.2019 року відповідно до яого застосовано штрафні санкції в сумі 30010,64 грн..
Таким чином, апелянт переконаний, що оскаржуване рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року, яким задоволено позовні вимоги позивача та скасовано вказані вище рішення та вимогу податкового органу, прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: вимоги п 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.1, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, абз. З ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. №2464-VI, пп.2 п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953 та з порушенням вимог процесуального права, а саме: п. 4 ст. 78, ст. 73 та 74 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач покликається на її необґрунтованість, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги,  відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Вирішуючи спір між сторонами, суди першої та апеляційної інстанції встановили, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець 23 вересня 2013 року, перебуває на податковому обліку в Кам`нець-Подільському управлінні ГУ ДФС у Хмельницькій області з 24.09.2013 року, зареєстрований як платник ПДВ - свідоцтво від 01 листопада 2013 року №200144449. Основний вид діяльності - оптова торгівля продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області №469 від 27.02.2019 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на І квартал 2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт №0208/22-01-13-03/ НОМЕР_1 від 05 квітня 2019 року.
В ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем за перевіряємий період в порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України занижено суму чистого оподаткованого доходу в сумі 7604725,10 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 5369844,50 грн., у 2018 році в сумі 2234880,60 грн. за рахунок заниження отриманого доходу на суму 185296,63 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 115188,25 грн., у 2018 році в сумі 70108,38 грн. та завищення документально підтверджених витрат протягом звітного періоду в сумі 7419428,47 грн., в тому числі у 2017 році в сумі 2254656,25 грн., у 2018 році в сумі 2164772,22 грн.
Оскільки відповідно до пп. 2 п.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 (надалі - Закону №2464) для платників податків, що перебувають на загальній системі оподаткування базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць та не більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, та позивачем занижено суму єдиного внеску, що нараховується із чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 207387,40 грн., в тому числі в 2017р. - 92719,00 гри., в 2018р. - 114668,40 грн., чим порушив вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. №2464-VI, пп.2 п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за№ 508/26953.
За результатом проведеної перевірки контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року №0-0004191303 відповідно до якої визначено суму боргу 207387,4 грн. та Рішення №0004201303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від
10.05.2019 року відповідно до яого застосовано штрафні санкції в сумі 30010,64 грн., які за результатом адміністративного оскарження були скасовані згідно Рішення ДФС України від 27.06.2019 року №29435/6/99-99-11-05-02-25.
ГУ ДПС у Хмельницькій області за результатом розгляду скарги прийнято нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2019 року №0-0000721303 відповідно до якої визначено суму боргу 207387,4 грн. та Рішення №0000731303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.10.2019 року відповідно до яого застосовано штрафні санкції в сумі 30010,64 грн.
Позивач, вважаючи протиправними вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску та рішення про застосування до нього штрафних санкцій, звернувся до суду з позовом даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факту включення позивачем до складу витрат, витрат заборонених ст.. 177.4.5 Податкового кодексу України  податковим органом під час перевірки не виявлено.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, не може погодитись з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду та, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, враховує наступне.
Позивач здійснює свою діяльність на загальній системі оподаткування у відповідності до вимог статті 177 Податкового кодксу України та являється платником податку на додану вартість.
Відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закону №2464) позивач зареєстрований як платник єдиного соціального внеску.
Згідно п. 1 частини 2 ст. 6, ст. 8, ст. 9 Закону №2464-У1, - платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 даного Закону визначено - максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. З 01.01.2018р. максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
Згідно п. 5 ст. 8 Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до пп.2 п. 5 розділу IV Наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.05.2015р. за № 508/26953 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.
Відповідно до п. 3. розділу III вказаного Наказу (в редакції від 04.05.2018р.), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Перевіркою встановлено, що позивачем за перевіряємий період занижено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок в розмірі 4842438,47 грн., в т.ч. в 2017р. - 2607557,87 грн., в 2018р. - 2234880,60 грн. та занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з врахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в розмірі 942670,00 грн., в тому числі за 2017р. - 421450,00 грн., за 2018р. - 521220,00 грн., чим порушено п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, п. З, пп.2 п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015р. № 449, зареєстровано в Міністерстві юстиції 07.05.2015р. за№ 508/26953.
Заниження чистого оподаткованого доходу призвело до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 22%, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 207387,40 грн., в тому числі в 2017р. - 92719,00 грн., в 2018р. - 114668,40 грн.
Посадовими особами ГУ ДПС у Хмельницькій області на підставі пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, та п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ, проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р.
Відповідно до висновку Акта перевірки встановлено, що позивачем за перевіряємий період в порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України занижено суму чистого оподаткованого доходу в сумі 7604725,10 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 5369844,50 грн., у 2018 році в сумі 2234880,60 грн. за рахунок:
- заниження отриманого доходу на суму 185296,63 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 115188,25 грн., у 2018 році в сумі 70108,38 грн.;
- завищення документально підтверджених витрат протягом звітного періоду в сумі 7419428,47 грн., в тому числі у 2017 році в сумі 2254656,25 грн., у 2018 році в сумі 2164772,22 грн..
При дослідженні формування загально оподаткованого доходу встановлено, що позивачем занижено суму отриманого доходу за перевіряємий період у розмірі 185296,63 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 115188,25 грн., за 2018 рік в сумі 70108,38 грн..
Відповідно до банківських виписок про рух коштів встановлено, що позивач отримав дохід у безготівковій формі в сумі 15335718,35 грн. в тому числі за 2017 р. - 6760525,41 грн., за 2018 р. - 8575192,94 грн., а також виручка у готівковій формі, що підтверджена Z - звітами реєстратора розрахункових операцій за перевіряємий період в сумі 110519262,23 грн. в тому числі в 2017 - 48023367,73 грн. 2018 р. - 62495894,50 грн..
Однак, при обрахуванні суми отриманого доходу в порушення вимог п. 177.2 ст. 177 ПІ< України, п. 1, п. 5 пп. 2 п. 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. №481 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/242018, позивачем занижено суму загального оподаткованого доходу в сумі 185296,63 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 115188,25 грн., за 2018 рік в сумі 70108,38 грн.
Щодо правомірності формування документально підтверджених витрат, що пов`язані із господарською діяльністю позивача судом встановлено наступне.
Відповідно до додатку Ф2 до Декларації про майновий стан і доходи встановлено, що позивачем за перевіряємий період задекларовано витрати в сумі 127514729,42 грн., в тому числі: у 2017 році - в сумі 57314078,13 грн., у 2018 році - в сумі 70200651,29 грн.
За даними перевірки позивачем занижено суму документально підтверджених витрат в розмірі 7419428,47 грн., в тому числі у 2017 році в сумі 5254656,25 грн, у 2018 році в сумі
2164772,22          грн.
Що стосується правомірності формування позивачем витрат на підставі документів, що надані до перевірки, судом встановлено наступне.
Так, податковим органом, керуючись вимогами пп. 20.1.9. п. 20.1 ст. 20 ПК України, з метою дослідження правомірності формування витрат під час перевірки, позивачу надано Вимоги про надання копій документів від 14.03.2019 року та від 29.03.2019 року, відповідно до яких зобов`язано надати відповідачу акти інвентаризації за перевіряємий період, акти звірки із постачальниками та покупцями, довідку про дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 01.01.2017 р. 01.01.2018 р. та станом на 31.12.2018 р., акти взаємозаліків та договори про взаємозаліки, акти звірки взаєморозрахунків з постачальниками та покупцями та результати проведеної інвентаризації. Однак, як вказує відповідач, на виконання вимог посадової особи під час перевірки, позивачем не надано перелік вищезазначених документів.
Згідно податкових декларацій з податку на додану вартість за 2017 рік та виписаних і зареєстрованих позивачем податкових накладних, що свідчать про факт продажу позивачем ТМЦ, встановлено, що позивачем відвантажено (використано в господарській діяльності придбаних ТМЦ) товарів на загальну суму 59827737,74 грн., з них покупцю - юридичній особі - 8278228,34 грн., покупцям - фізичним особам-підприємцям - 51549509,40 грн.
Проведеним аналізом, шляхом співставлення придбаного товару до реалізованого згідно складених та зареєстрованих податкових накладних встановлено, що торгова націнка при реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 покупцям - фізичним особам - підприємцям становила 1%, покупцю - юридичній особі - 5%.( детальний аналіз зроблено у пункті 1.23 Акта).
Отже, вартість витрат, понесених ФОП ОСОБА_1 (оплачених та неоплачених) на придбання відвантаженої продукції, становить 58923145,21 грн., в тому числі відвантажені юридичній особі - 7884026,99 грн., фізичним особам-підприємцям - 51039118,22 грн.:
Відповідно до банківських виписок за 2017 рік та /-звітів реєстраторів розрахункових операцій встановлено, що позивачем за звітний період отримано дохід у сумі 54783774,00 грн., в тому числі від надання послуг - 444723,13 грн., від реалізації товарів - 54339050,87 грн..
Перевіркою зроблено висновок, що вартість витрат, понесених позивачем на придбання товарів, які використані у господарській діяльності, є документально підтверджені, та пов`язані із отриманням доходу за підсумками дня, та підлягає включенню до складу витрат позивача у 2017 році, становить 53668488,96 грн., у тому числі ТМЦ, що реалізовані юридичній особі, за які надійшла оплата - 3346913,06 грн., фізичним особам-підприємцям - 50321575,90 грн.
Разом із тим, вартість придбаних товарів, що відвантажені покупцям, дохід від реалізації яких станом на 31.12.2017 року не отримано, становить 5254656,25 грн. (дебіторська заборгованість), з них юридичній особі - 4537113,93 грн., фізичним особам-підприємцям - 717542,32 грн.
Досліджуючи правомірність формування витрат за 2018 рік встановлено, що дохід, отриманий позивачем за 2018 рік становить 71071207,08 грн., що підтверджено банківськими виписками, /-звітами реєстраторів розрахункових операцій, даними книг обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, який складається з доходу, отриманого від надання послуг - 563951,64 грн., від реалізації товарів - 70507255,44 грн.
За результатами перевірки на підставі наданих первинних документів (банківські виписки, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти наданих послуг та інші) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, включено вартість витрат на придбання товарів, доходи від реалізації яких підприємцем на кінець звітного періоду не отримано, в розмірі 7419428,47 грн., в т.ч. в 2017р. - 5254656, 25 грн., в 2018р. - 2164772, 22 грн..
Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до вимог п. 176.1. ст.. 176 ПКУ передбачено, що платники податку зобов`язані: а)          вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує держави} фінансову політику; б)          отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку.
При цьому, відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПКУ передбачено, що фізичні особи - підприємці з метою правомірності формування своїх доходів та витрат зобов`язані вести Книгу обліку доходів та витрат, Порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 року №481 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 р. за №1686/24218.
Згідно вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності підприємця, а саме:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1.);
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу) (пп. 177.4.2.);
- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп. 177.4.3.);
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4.).
Відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ передбаченно, що з 01.01.2017 року не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Відповідно до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (надалі ПСБО 16 «Витрати»), затверджених наказом Мінфіну від 31.12.1999 р. №318 передбачено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Порядок та підстави формування витрат звітного періоду затверджено Порядком, що затверджений Наказом №481. Так, відповідно до п. 6 Порядку передбачено, що витрати платника мають бути документально підтверджені, пов`язані із господарською діяльністю та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.
Отже, враховуючи вищевикладене, вимоги пп. 177.4.1, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177, та пп.б та пп. 5 п. б Порядку колегія суддів вважає, що витрати визначаються витратами певного звітного періоду лише одночасно із визначенням доходу, для отримання якого вони здійснені, є документально підтвердженими, та безпосередньо пов 'язані із господарською діяльністю платника податку. При цьому, при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи, визначаючи чистий оподатковуваний дохід, у додатку Ф2 до декларації у Розділі І «Доходи від провадження підприємницької діяльності» до складу «вартості документально підтверджених витрат, пов 'язаних із господарською діяльністю» включається «вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції (гр.. 5), витрати на оплату праці (гр.. 6), інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт (гр.. 7), амортизаційні відрахування (гр..8).
Колегія суддів погоджується з позицією апелянта, що оскільки сума чистого оподаткованого доходу є базою оподаткування єдиного соціального внеску, що сплачується за результатом річного декларування, то позивачу відповідно до вимог п. 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» надіслано Вимогу про сплату боргу, відповідно до якої визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 207387,40 грн.
Також колегія суддів враховує, що податковим органом проведено перевірку на підставі первинних документів, що надані до перевірки. Будь - які інші документи, що спростовують пояснення відповідача та не підтверджують показники, що виведені контролюючим органом за результатом господарської діяльності до суду не надано та відповідно судом першої інстанції не досліджено.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.
Відповідно до вимог п. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що однією з підстав звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не враховано обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, а саме, постанова Сьомого апеляційного адміністративного судувід 10.03.2020 року по справі 560/2519/19, під час розгляду якої, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції, досліджувалося питання щодо правомірності формування позивачем складу документально підтверджених витрат та складу оподатковуваного доходу, за рахунок чого визначається чистий оподатковуваний дохід.
Зокрема, за результатом розгляду справи №560/2519/19, Хмельницьким окружним адміністративним судом встановлено, що позивачем занижено суму чистого оподаткованого доходу в сумі 185296,63 грн., про що зазначено в рішенні від 26.11.2019 року, що також не оскаржується позивачем.
Сьомим апеляційним адміністративним судом, досліджено склад документально підтверджених витрат та встановлено, що позивачем завищено документально підтверджені витрати на суму 7419428,47 грн., за рахунок віднесення до складу витрат, витрати, що документально не підтверджені, про що прийнято постанову від 10.03.20 року.
Таким чином, при розгляді адміністративної справи №560/2519/19, судами встановлено, що позивач занизив чистий оподатковуваний дохід за перевіряємий період в сумі 7604725,10 грн., в тому числі в 2017 р. - 5369844,50 грн., в 2018 р. - 2234880,60 грн., про що зазначено в постанові суду апеляційної інстанції від 10.03.2020 року по справі №560/2519/19, що набрало законної сили з дати її прийняття.
Крім того, судом апеляційної інстанції досліджувалися питання, які і були предметом розгляду по даній справі, а саме, факт включення позивачем до складу витрат, витрати заборонені пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ та зроблено висновок щодо відсутності можливості зазначити в акті перевірки реквізити первинних документів на підставі яких було вчинено записи в Книзі обліку доходів і витрат та інші документи, на підставі яких позивачем визначено податкові зобов`язання у спірних періодах, позаяк такі документи позивачем в ході перевірки надано не було». При цьому, відповідно до вимог п. 177.2 ст. 177 ПКУ, передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, а не перелік ТМЦ, що придбавалися та реалізовувалися позивачем.

Однак, в порушення вимог п. 4 ст. 78 КАС України, судом першої інстанції не враховано обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили по справі 560/2519/19.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що рішення №0000731303 від 08 жовтня 2019 року та вимога про сплату боргу недоїмки №Ф-0000721303 від 08 жовтня 2019 року в сумі 207 387,40 грн. є правомірними. Дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторнами відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.