ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 р.	Справа № 440/948/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Сич С.С., м. Полтава) від 28.05.2020 року (повний текст складено 09.06.2020 року) по справі № 440/948/20
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Управління Держпраці у Полтавській області
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправною та скасувати постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу № ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22.01.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що підставою для винесення оскаржуваної постанови є акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_1 № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 р. Позивач вважає помилковими та необґрунтованими висновки акта  № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 р. про порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору та вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню  постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22.01.2020 р. № ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018  ФОП ОСОБА_1 передала у користування ФОП ОСОБА_2 частину належного їй нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На момент інспекційного відвідування, 28.11.2019 в торгівельному залі магазину працювала ОСОБА_3 , яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . Вказує, що  інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_1 , оформлене актом  № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 р., проведено відповідачем з порушенням встановленого законодавством України порядку та за відсутності законних підстав.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року по справі № 440/948/20 позовні вимоги задоволено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 13.07.2001, основним видом економічної діяльності позивача є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 146-147).
Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 27.11.2019 р. № 260П "Про проведення заходів державного контролю" на підставі Порядку здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю" наказано провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю, зокрема, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів А. Білогубу, В. Ковтуну у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Підставою для проведення заходу державного контролю зазначено звернення гр. ОСОБА_4 від 27.11.2019 р. № 16-М1706/04 (а.с. 96-97).
На підставі вказаного наказу заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області Великою Н.М. видано головним державним інспекторам Білогубу Андрію Федоровичу та Ковтуну Владиславу Миколайовичу направлення від 28.11.2019 №2197 на проведення заходу державного контролю на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (питання, що підлягають контролю: додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин) з 28.11.2019 по 11.12.2019 (а.с. 95).
Вказане направлення вручено ФОП ОСОБА_1 29.11.2019, що підтверджується відміткою про вручення на примірнику направлення, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 95).
Інспекторами праці Управління Держпраці у Полтавській області Білогубом А.Ф, та Ковтуном В.М. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 (а.с. 98-106).
Примірники акту № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 та припис про усунення виявлених порушень № ПЛ5806/158/АВ/П від 04.12.2019 надіслані відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення з описом вкладення до цінного листа 05.12.2019 (а.с. 107). 
Позивачем подано до Управління Держпраці у Полтавській області заперечення на акт інспекційного відвідування, про результати розгляду яких позивача повідомлено листом Управління Держпраці у Полтавській області від 28.12.2019 № 02-12/9091 (а.с. 33).
22.01.2020 начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербаком С.Л. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а саме, за допущення до роботи продавця алкогольних напоїв та тютюнових виробів ОСОБА_3 без укладення трудового договору в письмові формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики та адміністрування про прийняття працівника на роботу (а.с. 109-110).
Позивач не погодився з постановою Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22.01.2020, у зв`язку з чим звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, зокрема, відповідачем не встановлено та не доведено факту допуску гр. ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору, що є необхідною умовою для адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу згідно ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що головним законодавчим актом, що передбачає порядок здійснення заходів державного нагляду є, перш за все, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Проте, відповідно до ст. 2 дія цього закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Вказав, що в магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - по продажу продуктів харчування та ФОП ОСОБА_1 - по продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Під час проведення інспекційного відвідування перевіряючими встановлено, що за прилавком знаходилась жінка ( ОСОБА_5 ), яка була одягнена у фартух та здійснювала торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами. Від надання пояснень щодо перебування на торгівельному об`єкті та виконання функцій продавця ОСОБА_3 відмовилася. Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 були відсутні, але після телефонного дзвінка ОСОБА_3 , до магазину з`явилася саме ОСОБА_1 , що свідчить про те, що роботодавцем ОСОБА_3 є саме позивач у цій справі. Також зазначив, що факт допущення працівника до роботи без укладання трудового договору підтверджується даними відеофіксації, яка здійснювалася під час проведення інспекційного відвідування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 259 Кодексу законів про працю державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Досліджуючи правомірність застосування відповідачем до позивача відповідальності передбаченої абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), суд враховує наступне.
Відповідно до п. 6 Положення про Управління Держпраці у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 р. № 8 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення) Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.
Статтею 6 Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Державний контроль за додержанням законодавства про працю може бути здійснений як у формі проведення перевірок (планові та позапланові), так і в формі інспекційних відвідувань.
Постановою від 26.04.2017 р. № 295 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Тобто підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України є вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування та відображається у відповідному акті. При цьому, докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку № 295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Аналіз цієї норми вказує на те, що для того, щоб настала відповідальність, необхідно два фактора: перший фактор - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (у спірному випадку) та другий обов`язковий фактор - виплата заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Тобто, лише при наявності цих двох обов`язкових факторів настає негативний наслідок до такої фізичної особи-підприємця - застосування штрафу у розмірі тридцятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Частиною другою статті 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно із пп. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Частиною 2 статті 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Отже, забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.
При цьому, диспозиція ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, а визначення санкції за абзацом другим цієї частини ст. 265 КЗпП України потребує точного визначення кількості працівників, щодо яких скоєно порушення.
Таким чином, відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці конкретно визначеної особи (осіб).
Судовим розглядом встановлено, що у розділі ІІІ "Опис виявлених порушень" акту № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 р. зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування 28.11.2019 було здійснено вихід на місце здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме магазин продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
28.11.2019 о 15:35 годині в магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за прилавком знаходилась особа жіночої статі, яка здійснювала торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами. Ця особа представилась ОСОБА_3 . Від надання письмових пояснень щодо перебування в цьому торговому об`єкті та виконання функцій продавця   ОСОБА_3 відмовилась. В магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - по продажу продуктів харчування та ФОП ОСОБА_1 - по продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. З усних пояснень продавця ОСОБА_3 стало відомо, що вона здійснює продаж продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Магазин працює без перерви на обід та без вихідних. Біля відділу алкогольних напоїв та тютюнових виробів будь-яких відомостей, що відділ не працює не було. На час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 був відсутній. Через деякий час після телефонного дзвінка продавця   ОСОБА_3 в магазині з`явилась ФОП ОСОБА_1 . Від надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 відмовилась. Із усних пояснень стало відомо, що продавець ОСОБА_3 офіційно працевлаштована та здійснює продаж продуктів харчування, алкогольних напоїв, тютюнових виробів. Як стало відомо, продавець ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . Будь-які документи щодо офіційного оформлення трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 надані не були. Враховуючи вищевикладене та опрацювавши дані фіксації відеотехніки працівник ОСОБА_3 була допущена до роботи продавця алкогольних напоїв, тютюнових виробів у ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору письмовому вигляді та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття  працівника на роботу до моменту допущення працівника до роботи (а.с. 104, зворот а.с. 104).
Також, судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018 р. позивач передала у користування ФОП ОСОБА_2 частину належного їй нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме частину магазину, на підтвердження чого надала до суду копію договору оренди  нежитлового приміщення від 01.01.2018 р. (а.с. 35-37). В свою чергу, в ході проведення інспекційного відвідування відповідачем також було встановлено, що в магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - по продажу продуктів харчування та ФОП ОСОБА_1 - по продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Як вказує сам відповідач та це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12.02.2019 р. між ОСОБА_3 (працівник) та ФОП ОСОБА_2 (фізична особа) укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, що використовує найману працю, за умовами якого працівник зобов`язаний виконувати роботу продавця продовольчих товарів, пов`язану із збереженням, відпуском і кількісним обліком матеріальних цінностей, дотримуватися правил охорони праці (а.с. 38). Також відповідачем не заперечується той факт, що ФОП ОСОБА_2 подано до Державної фіскальної служби України повідомлення про прийняття працівника на роботу від 10.02.2019 р., зокрема, про прийняття на роботу ОСОБА_3 на підставі наказу № 17 від 11.02.2019 із зазначенням дати початку роботи - 12.02.2019 р. (а.с. 40-41).
З наведеного вбачається, що встановивши факт здійснення підприємницької діяльності в одному приміщенні магазину двома суб`єктами господарювання, відповідач зобов`язаний був достеменно встановити факт виконання ОСОБА_3 функцій продавця саме щодо товару, продаж (реалізація) якого здійснюється саме ФОП ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_2 , з яким у ОСОБА_3 укладені трудові відносини.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання про те, що станом на 28.11.2019 р. вона перебувала у трудових відносинах саме з ФОП ОСОБА_2 , трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 не мала, продаж товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 , не здійснювала, алкогольні та тютюнові вироби не продавала. Свідок зазначила, що повідомила перевіряючим про те, що працює саме у ФОП ОСОБА_2 .
В доводах апеляційної скарги відповідач посилається як на доведений факт допуску до роботи продавця алкогольних напоїв, тютюнових виробів ОСОБА_3 . В той же час, з долученого до матеріалів справи диску, на якому міститься відеофіксація проведення інспекційного відвідування не вбачається факту взагалі факту здійснення ОСОБА_3 продажу яких-небудь товарів, зокрема, і тютюнових виробів чи алкогольних напоїв, реалізацію яких здійснює ФОП ОСОБА_1 у магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості, викладені в акті інспекційного відвідування, самі по собі, не є достатніми доказами допущення позивачем вимог трудового законодавства, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами та показаннями свідка, який був допитаний судом першої інстанції. 
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 під час проведення інспекційного відвідування ввела в оману інспекторів управління Держпраці є необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях позивача та належними доказами не підтверджені. В той же час, під час проведення заходу контролю відповідач зобов`язаний був вжити всіх можливих та необхідних заходів, що надані законодавством цьому органу, для зібрання достатніх доказів на підтвердження факту допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, що ним зроблено не було.
Оскільки висновки щодо порушень фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, суд апеляційної інстанції вважає такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами, тому оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її скасування.
Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції в своєму рішенні послався на нечинний нормативно-правовий акт, а також доводів з приводу того, що на час подання доказів відсутній нормативно-правовий акт, який би вказував на посвідчення копій електронних доказів, колегія суддів зазначає наступне.
В рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що надані до суду відповідачем два відеофайли на диску (а.с. 112) датовані 25.03.2020 р., тоді як події, зафіксовані у акті відбувалися  28.11.2019 р. Вказаний висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим, оскільки наявність інформації про дату відеофайлу на диску не є свідченням того, що цей файл було створено 25.03.2020 р., а свідчить про те, що цей файл був записаний на диск цією датою.
Також суд першої інстанції вказав, що вказані відеофайли не засвідчені електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", тому не є електронними доказами у розумінні статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що цей Закон втратив чинність, у зв`язку з набранням чинності Законом України “ Про електронні довірчі послуги” від 05.10.2017 р. № 2155-VIII).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 44 КАС України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У відповідності до положень частини десятої вищевказаної статті Кодексу, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
За приписами ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України “Про електронні довірчі послуги”, електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг, зокрема, кваліфікованого електронного підпису.
Отже, обов`язковою умовою для чинності електронного документу являється його підписання електронним-цифровим підписом.
Колегія суддів зазначає, що диск з відеофайлами фіксування інспекційного відвідування був наданий до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву, а тому завірення його електронним цифровим підписом не вимагалося. В той же час, вказана обставина на правомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не впливає і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року по справі № 440/948/20 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року по справі № 440/948/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  19.10.2020 року