ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2383/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  09 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                              Федотова І.В., Сорочка Є.О.
          за участю секретаря                                                          Муханькової Т.В.          
                                                  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                       В С Т А Н О В И В :
           ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови, викладеній в листі №2500-0339-8/9735 від 24.03.2020 року, переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VII від 10.12.2015 року; зобов`язання відповідача призначити  позивачу з 05 березня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №07-04/9 від 02.03.2020 року, Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №07-04/10 від 02.03.2020 року, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи Позивача на посадах державної служби з 01.08.1979 року по 12.09.1989 року в Чернігівському районному фінансовому відділі, з 13.09.1989 року по 29.06.1990 року в Деснянському райфінвідділі, з 02.07.1990 року по 31.03.1992 року у Державній податковій інспекції по Деснянському району м. Чернігова, з 03.08.2015 року по 02.12.2015 року у Державній податковій інспекції  м. Чернігова ГУ ДФС у Чернігівській області, з 03.12.2015 року по 28.03.2016 року у Головному управлінні ДФС у Чернігівській області.          
          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року позов задоволено.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
          Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
          Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
        Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі - Відповідач) та отримує пенсію за віком.
           05.03.2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», до якою було долучено: копію паспорта, копію трудової книжки серія НОМЕР_1 , довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №07-04/9 від 02.03.2020 року, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №07-04/10 від 02.03.2020 року.
          Листом №2500-0339-8/9735 від 24.03.2020 року відповідач відмовив позивачу у переведені на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VII від 10.12.2015 року. В обґрунтування відмови зазначив, що на день набрання чинності Закону України від 10.12.2015 року №889-VII «Про державну службу», тобто на 01 травня 2016 року, позивач не займала посади державної служби, та не мала 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Також відповідач вказав, що відповідно до копії трудової книжки позивачу до стажу державної служби неможливо зарахувати періоди роботи з 03.08.2015року по 02.12.2015 року та з 03.12.2015 року по 28.03.2016 року. 
          Позивач направила відповідачу лист від 09.04.2020 року, в якому окремо звернула увагу на існуючий у неї загальний трудовий стаж державної служби 22 роки 1 місяць та 15 днів станом на 01.05.2016 року.
          Листом №1305-1282/3-02/8-2500/20 від 15.05.2020 року відповідач повідомив позивача про те, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
          Не погоджуючись з діями відповідача позивачка звернулася до суду з позовом.
          Згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
          Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.
          З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.
          Згідно статті 90 Закону України «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          У пункті 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» зазначено, що визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
          Відповідно до п. 10 та 12 «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону державні службовці у випадках визначених цими пунктами  мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема: 
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
          Аналіз наведених положень Закону № 889-VIII та статті 37 Закону №3723-ХІІ, свідчить про те, що із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 року посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).
          Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
           Даному випадку підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідачем у листі визначено те, що посади, які остання обіймала у органах податкової служби не відносяться до посад державних службовців.
          Так у матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивачки з якої вбачається, що ОСОБА_1 обіймала наступні посади:
-з 01.08.1979 року по 12.09.1989 року - економіста держдоходів, старшого ревізора-інспектора, старшого податкового ревізора- інспектора у Чернігівському районному фінансовому відділі;
-з 13.09.1989 року по 29.06.1990 року - головного податкового ревізора-інспектора, головного податкового інспектора у Деснянському райфінвідділі м. Чернігова,;
-з 01.07.1990 року по 31.03.1992 року - головного інспектора в Державній податковій інспекції по Деснянському району;
- з 02.03.2004 року по 15.07.2009 року - провідного контролера-ревізора;
-з 26.05.2010 року по 31.12.2011 року - заступника  начальника відділу державного фінансового  аудиту суб`єктів господарювання державного сектору економіки;
-з 03.01.2012 року по 26.06.2014 року - заступника  начальника відділу державного фінансового  аудиту бюджетних програм та діяльності, суб`єктів господарювання державного сектору економіки;
-з 03.08.2015 року  по 02.12.2015 року - головного державного ревізора-інспектора;
-з 03.12.2015 року по 28.03.2016 року  головного державного ревізора-інспектора у Головному управлінні ДФС у Чернігівській області.
          В трудовій книжці позивача наявний запис про складення Присяги із відповідним зазначенням дати її складення, що є обов`язковим для набуття статусу державного службовця.
          Крім того, у трудовій книжці наявний запис про присвоєння позивачу рангів державного службовця.
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що загальний стаж позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 року складає 22 роки 9 місяців 15 днів.
          Водночас відповідачем було враховано тільки роки роботи на посадах державної служби в КРУ в Чернігівській області та Держфінінспекцїї в Чернігівській області - 9 років 5 місяців 15 днів станом на 01.05.2016 року, інші періоди не враховано.          
          Механізм обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.
          Згідно пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
          Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок № 229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII. До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
          Згідно пункту 6 Порядку №229 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.
          Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII).
          Відповідно до статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України.
Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання. Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).
          При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
          Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
          Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2018 року (справа №586/965/16-а) висловив правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах відповідно до якого аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. 
          Таким чином, період державної служби позивача в податкових органах у спеціальному званні зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.
          Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, з підстав незарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах податкової служби.
          Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                            Є.О.Сорочко