П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1484/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
                            П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.  
                                                     -           Ступакової І.Г.  
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року про постановлення ухвали в порядку ст. 249 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції        про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства». Зобов`язано Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 20 877,36грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 36 коп.). Стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42 563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп. В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі 3 479,54грн. (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять грн. 54 коп.) допущено негайне виконання судового рішення. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
12.08.2019 року видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 18.07.2019 року в частинні зобов`язання Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі 3 479,54грн. (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять грн. 54 коп.) допущено негайне виконання судового рішення.                        
Також, позивачу 12.08.2019 року видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 18.07.2019 року в частинні стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 20 877,36 грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 36 коп.). В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі 3 479,54грн. (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять грн. 54 коп.) допущено негайне виконання судового рішення.            
19.12.2019 року позивачу видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 18.07.2019 року в частинні стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 20877,36 грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 36 коп.) та стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року залишено без змін.
30.06.2020 року звернувся до суду з заявою, в якій позивач просить постановити ухвалу в порядку  ст.249 КАС України, яку обґрунтовує тим, що 25 червня 2020 року засобами поштового зв`язку (копія поштового конверту додається) позивач отримав лист Державної казначейської служби України №5-11-11/10596 від 18.06.2020 року, з якого вбачається, що заборгованість за судовим рішенням по справі №420/1484/19 станом на теперішній час не погашена. Наразі виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/1484/19 від 19 грудня 2019 року обліковується у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» з 26 грудня 2019 року. На переконання позивача вбачається протиправна бездіяльність управління щодо невиконання останнім рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №420/1484/19 в частині стягнення з управління на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року. З вказаних підстав позивач просить постановити ухвалу в порядку  ст.249 КАС України.
Ухвалою  Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у задоволенні заяви позивача про постановлення ухвали в порядку  ст.249 КАС України  - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про постановлення ухвали в порядку ст. 249 КАС України.
Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої  ст. 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У силу вимог  статті 129-1 Конституції України     судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно частини другої  ст. 372 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями  ст. 382 КАС України  визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами частини першої  ст. 383 КАС України  передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Отже, процесуальним законом встановлено спеціальний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми  КАС України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2019 року позивачу видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 18.07.2019 року в частинні стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 20877,36 грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 36 коп.) та стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп.
Втім, вважаючи, що рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/1484/19 не виконується та виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/1484/19 від 19 грудня 2019 року обліковується у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» з 26 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з заявою в порядку в порядку  ст.249 КАС України.
Так, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами  статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку  ст. 383 КАС України  із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності. 
Відповідно до ч.6      ст.383 КАС України     за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому      статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1, 4      ст.249 КАС України     суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Колегія суддів зауважує, що у разі встановлення протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень -  відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду застосуються положення  статті 249 КАС України  для винесення окремої ухвали. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243; 308; 311; 312; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року - без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Ступакова І.Г.    Вербицька Н. В.