Справа № 305/828/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21.12.2020                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Поштак Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/828/20 за апеляційною скаргою захисника – адвоката Поштак Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18. 06. 2020.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, тимчасово непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Із протоколів про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 008529 та серії ЗхРУ № 008530 від 17. 06. 2020, постанови судді від 18. 06. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 17. 06. 2020 о 15 год. 40 хв., у складі групи (4 особи), був виявлений та в подальшому затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на відстані приблизно 100 м від лінії державного кордону, у на напрямку 328 прикордонного знаку (територія Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області), після перетинання державного кордону з України до Румунії та в зворотному напрямку поза пунктом пропуску через державний кордон України, з метою переміщення тютюнових виробів, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04. 11. 1991.
Крім того, під час затримання ОСОБА_1 разом з іншими трьома особами, в порушення п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27. 07. 1998, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: на законну неодноразову вимогу зупинитись, вдався до втечі, після чого було здійснено два попереджувальні постріли вгору з АК-74. 
В апеляційній скарзі адвоката Поштак Ю.С. просить постанову судді від 18. 06. 2020 - скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що ОСОБА_1 був позбавлений, наданих ст. 268 КУпАП прав, яких під час розгляду справи йому роз`яснено не було, зокрема, і права «на адвоката». Вважає, що протоколи про адміністративне правопорушення та 
-2-

адміністративне затримання повинні бути визнані судом недопустимими доказами, оскільки оформлені з порушенням вимог закону, зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП не вказано в чому саме полягала злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі працівника ДПС під час виконання службових обов`язків. Також відсутні пояснення свідків, які б на її думку, підтвердили або спростували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Вказує на те, що судом не враховано наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснень та його заперечення щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а пояснення про визнання провини, надані при затриманні могли даватися внаслідок раніше вчиненого психологічного або іншого тиску з боку працівників прикордонної служби.
Будучи неодноразово належними  чином повідомленими про час та місце  розгляду    апеляційної скарги,  ОСОБА_1  та його захисник – адвокат Поштак Ю.С.  на розгляд справи  щодо  ОСОБА_1  не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процессу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Поштак Ю.С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Частиною 2 статті 185-10 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчиненні групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою вказаної статті.

-3-

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.
Протоколами про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 008529, ЗхРУ № 008530 від 17. 06. 2020 стверджується, що 17. 06. 2020 о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 , у складі групи (4 особи), був виявлений та в подальшому затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на відстані приблизно 100 м від лінії державного кордону, на напрямку 328 прикордонного знаку (територія Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області), після перетинання державного кордону з України до Румунії та в зворотному напрямку поза пунктом пропуску через державний кордон України, з метою переміщення тютюнових виробів, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04. 11. 1991.
Наявними в протоколі підписами підтверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ч. 1 ст. 63 Конституції України, ч. 1 ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копію отримав (а. с. 1, 8).
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 17. 06. 2020 (а.с. 2, 9), протоколом особистого огляду та вилучення речей і документів (а. с. 3, 10), рапортом старшого прапорщика ОСОБА_3 (а.с. 4), а правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 цього Кодексу – рапортом солдата Д.Шовкопляса, в якому він доповідав старшому зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби «Ділове» про здійснення ним під час несення служби у складі прикордонного наряду «Прикордонний патруль» з 13 до 18 год. 17. 06. 2020 двох попереджувальних пострілів (а.с. 13). Крім того, ОСОБА_1 у письмових поясненнях підтвердив обставини вчинення ним правопорушень (а. с. 6, 14). 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04. 11. 1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27. 07. 1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

-4-
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Не знайшли свого підтвердження і доводи адвоката про позбавлення ОСОБА_1 права скористатися правовою допомогою адвоката. 
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Також враховується те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі й протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, під час адміністративного затримання та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення захисник не залучався, оскільки ОСОБА_1 не потребував послуг захисника, про що свідчать його підписи в даних протоколах. 
Також зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході розгляду судом першої інстанції справи, ОСОБА_1 вину свою визнав щодо перетинання державного кордону у складі групи осіб. Водночас повністю заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, ствердивши що злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, не чинив, до втечі не вдавався, ніхто з прикордонників не ставив до нього будь-якої вимоги, а у поясненні написав, що вдався до втечі тому, що його змусили прикордонники.
Адвокат Поштак Ю.С. в судовому засіданні звернула увагу суду на письмові пояснення ОСОБА_1 у яких він ствердив, що тікав від прикордонників. Стверджує, що такі пояснення написані під диктовку прикордонників, відтак, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.185-10 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Суддею було враховано і пом`якшуючу його відповідальність обставину: часткове визнання ним своєї вини та розкаяння. 
Правильно застосовано суддею і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

-5-

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом Поштак Ю.С. апеляційна скарга – без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

подану захисником – адвокатом Поштак Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18. 06. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, з урахуванням ст. 36 КУпАП - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: