Номер провадження: 22-ц/813/6218/20 
Номер справи місцевого суду: 493/213/18
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/213/18

Номер провадження: 22-ц/813/6218/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участі секретаря судового засідання - Ющак А.Ю., 

учасники справи: 
    - позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб», 
    - відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) Приватне підприємство «Левчик»,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в особі Державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в особі Державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора, за апеляційною скаргою адвоката Комісара Олега Вікторовича, діючого від імені Приватного підприємства «Левчик», на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Ільницької О.М. о 15 годині 38 хвилині 17 січня 2020 року, повний текст рішення складено 27 січня 2020 року,

встановив:

У лютому 2018 року ТОВ «Балтський хлібороб» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просить: 1) визнати недійсним Договір оренди землі від 05.08.2015 року укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» на земельні ділянки, що розташовані на території Кармалюківскої сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285 загальною площею 5,16 га; 2) скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області в особі Державного реєстратора Рубан М.О. №23669292 та №23678100 від 14.05.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий номер: 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285 загальною площею 5,16 га; 3) стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Балтський хлібороб» судовий збір у розмірі - 3 524 грн..
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Балтський хлібороб» було укладено договір оренди землі, що розташована на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285 загальною площею 5,16 га, який зареєстрований у відділі Держземагенства у Балтському районі, строком на 10 років. Однак 12.12.2017 року ТОВ «Балтський хлібороб» стало відомо, що між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» було укладено договір оренди землі № б/н від 05.08.2015 року по відношенню до тієї самої земельної ділянки. На підставі вказаного договору державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О. були винесені рішення № 23669292 та № 23678100 від 14.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були вчинені записи № 10809743 та № 10816744 від 10.08.2015 року про реєстрацію речового права на зазначені земельні ділянки за ПП «Левчик» строком на 10 років.
Оскільки на одні й ті самі земельні ділянки оформлені документи, які підтверджують право оренди, і надають обом суб`єктам господарювання право приступати до обробки земельних ділянок та отримувати з них врожай, ТОВ «Балтський хлібороб» вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» договір оренди землі № б/н від 05.08.2015 року порушує його права на орендоване майно та суперечить вимогам законодавства, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора (Т. 1, а. с. 2 - 4).
В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ТОВ «Балтський хлібороб» - адвокат Ніц А.С. позовну заяву підтримав в повному обсязі. 
Представник відповідача ПП «Левчик» - адвокат Комісар О.В. в судовому засіданні суду першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши, що 05.08.2015 року між  ОСОБА_1 та ПП «Левчик» було укладено договори оренди на земельні ділянки, що розташовані на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер: 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285, загальною площею 5,16 га, на підставі яких державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області Рубан М.О. були винесені рішення № 23669292 та № 23678100 від 14.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Представник відповідача стверджує, що дані договори оренди земельних ділянок укладені відповідно до норм чинного законодавства, оскільки на момент укладення між сторонами були дотримані та обговорені усі істотні умови договору, а волевиявлення правочину було вільним та відповідало внутрішній волі його учасників, тому вважає позовні вимоги позивача необгрунтованини та недоведеними.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі.
Визнано недійсним договір оренди землі від 05.08.2015 року, укладений між  ОСОБА_1 та ПП «Левчик» на земельні ділянкі, що розташовані на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер: 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285, загальною площею 5,16 га, на підставі якого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області Рубан М.О. було винесено рішення № 23669292 та № 23678100 від 14.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Скасовано рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області Рубан М.О. № 23669292 та № 23678100 від 14.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за кадастровим номером: 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285, загальною площею 5,16 га.
Стягнуто на користь ТОВ «Балтський хлібороб» солідарно з ПП «Левчик» та ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі - 3 524 грн..
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що укладений договір оренди між ТОВ «Балтський хлібороб» та ОСОБА_1 проведений у відповідності до законодавства, чинного на час його укладення. Зважаючи на те, що станом на дату укладення оспорюваного договору, земельні ділянки вже перебували в оренді ТОВ «Балтський хлібороб», ОСОБА_1 не мала права повторно передавати їх в оренду відповідачу ПП «Левчик», тому договір оренди земельних ділянок від 05.08.2015 року підлягає визнанню недійсним на підставі частини 1 статті 215 та частини 1 статті 203 ЦК України, оскільки є укладеним всупереч вимогам частини 4 статті 82 Закону України «Про оренду землі» та порушує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою.
Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскільки вимога про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки відповідно до спірного договору є похідною від вимоги про визнання недійсним спірного договору, то така вимога позивача також підлягає задоволенню (Т. 2, а. с. 189 - 190).
В апеляційній скарзі адвокат Комісар О.В., діючий від імені ПП «Левчик», просить суд скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що скаржнику на момент укладання та реєстрації Договору 05.08.2015 року не було відомо про укладений 10 лютого 2012 року між ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 ) та ТОВ «Балтський хлібороб» Договору оренди землі строком на 10 років, який начебто був зареєстрований 29 жовтня 2012 року у відділі Держземагества у Балтському районні. Також апелянт наголошує, що про вказаний Договір від 10 лютого 2012 року скаржник дізнався тільки після отримання позовної заяви від ТОВ ««Балтський хлібороб». Посилається на відсутність будь-яких перешкод, у розумінні приписів чинного законодавства, яке діяло на момент реєстрації права оренди на підставі спірного договору, щодо реєстрації такого права оренди (Т. 3, а. с. 9 - 11).
Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області в письмових поясненнях на апеляційну скаргу зазначає про те, що відповідно до чинних на момент виникнення спірних правовідносин норм законодавтва, прийняття рішення про державну реєстрацію є виключним повноваженням державного реєстратора. Прохальної частини вказані письмові пояснення не містять.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від представника ТОВ «Балтський хлібороб» до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останнього.
Інші учасники справи заяв, клопотань не надали. Про причини неявки у судове засідання апеляційний суд не повідомили.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, вимоги заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства відповідає не у повній мірі.
Суд першої інстанції на підставі наявний у справі, наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 11, 15, 16, 202, 203, 215, 638, 640, 792 ЦК України, ст. ст. 124, 125, 126 ЗК України, ст. ст. 13, 14, 18, 20 ЗУ «Про оренду землі») та процесуального (ст. ст. 76, 81, 89, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
Між тим під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не в повній мірі дотримано правил визначених частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з огляду на наступне.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
10 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Балтський хлібороб» було укладено договір оренди землі, що розташована на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285 загальною площею 5,16 га, який зареєстрований у відділі Держземагенства у Балтському районі від 29.10.2012 року за №№ 512060004002910 та 5120600040002911, строком на 10 років (Т. 1, а. с. 6 - 8).
Згідно копії свідоцтва про шлюб від 18.10.2007 року вбачається, що ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 », на шлюбне « ОСОБА_2 » (Т. 1, а. с. 92).
05.08.2015 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» були укладені договори оренди земельних ділянок, що розташовані на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285, загальною площею 5,16 га, строком на 10 років (Т. 2, а. с. 26 - 35).
З копій інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2015 року з номерами записів про інше речове право: 10809743, 10816744 (спеціальний розділ) вбачається, що підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, б/н, виданий 05.08.2015 року; підстави внесення записів: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О., індексні номери: 23669292, 23678100 від 14.08.2015 року; строк дії договорів: 10 років; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар - ПП «Левчик», орендодавець - ОСОБА_1 ; кадастровий номер: 5120682200:01:001:0284 та 5120682200:01:001:0285, площа кожної (га): 2,58 га; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська область, Балтський район, Кармалюківська сільська рада (Т. 1, а. с. 10 - 11, 13 - 14).
Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора.
За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом.
На час підписання вказаного договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Балтський хлібороб» частина 2 статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником ділянки і орендарем.
У частині 2 статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині 2 статті 126 ЗК України.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - закон №161-XIV).
У статті 13 закону №161-XIV визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Договір оренди землі укладається в письмовій формі й за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 закону №161-XIV).
Згідно зі статтею 18 цього закону №161-XIV договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
У статті 20 закону №161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Держреєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, установленому законом.
Момент укладення договору визначено в статтями 638, 640 ЦК України згідно яких договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він уважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені в простій письмовій формі.
Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 закону №161-XIV.
Верховний Суд України зазначив, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятись у часі, що зазначено й у мотивувальних частинах постанов від 19.02.2014 року у справі №0426/14068/2012 та від 13.06.2016 року у справі №570/3056/15-ц.
Від вказаної вище правової позиції в подальшому не було відступлено і Верховним Судом.
З договору оренди від 10 лютого 2012 року укладеного між ОСОБА_1  та ТОВ «Балтський хлібороб» вбачається, що такий договір зареєстровано у Відділі Держземагенства у Балтському районі 29.10.2012 року.
Вказане у попередньому абзаці не заперечується апелянтом, між тим, останній ставить під сумнів вищевикладені видомості, які містить договір оренди від 10 лютого 2012 року укладений між ОСОБА_1  та ТОВ «Балтський хлібороб», зазначає про недоведеність державної реєстації договору оренди від 10 лютого 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Балтський хлібороб», і як наслідок посилається на відсутність будь яких перешкод, у розумінні приписів чинного законодавства, яке діяло на момент реєстрації права оренди на підставі спірного договору, щодо реєстрації такого права оренди.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності перешкод, у розумінні приписів чинного законодавства, яке діяло на момент реєстрації права оренди на підставі спірного договору, щодо реєстрації такого права оренди, оскільки апелянтом не спростовано встановленого судом факту державної реєстрації 29.10.2012 року договору оренди від 10 лютого 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Балтський хлібороб».
Інші доводи апеляційної скарги, письмових пояснень на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу апеляційного суду оскільки не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.
Отже доводи апеляційної скарги є безпідставними та не мають наслідком її задоволення.
Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.
Однак, дійшовши вищевказаних вірних висновків, судом першої інстанції не було враховане те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частини 2 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність доповнення мотивувальної частини оскаржуваного рішення вищевказаним обгрунтуванням та шляхом доповнення резолютивної частини вказаного рішення четвертим абзацем наступного змісту:
«Визнати протиправними та скасувати записи у Державному реєстрі речових прав № 10809743 (спецальний розділ) від 10 серпня 2015 року та №10816744 (спецальний розділ) про ішне речове право, а саме - право оренди земельної ділянки, здійсненні державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О., на підставі договору оренди землі від 05 серпня 2015 року, укладеного між ПП «Левчик» та ОСОБА_1 ».
В іншій частині рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року є законним та обґрунтованим.
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, між тим вона підлягає частковому задоволенню, за вищенаведеного обґрунтування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та доповнює мотивувальну частину рішення вищевказаним обгругнтуванням та доповнює резолютивну частину вказаного рішення четвертим абзацем наступного змісту: «Визнати протиправними та скасувати записи у Державному реєстрі речових прав № 10809743 (спецальний розділ) від 10 серпня 2015 року та №10816744 (спецальний розділ) про ішне речове право, а саме - право оренди земельної ділянки, здійсненні державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О., на підставі договору оренди землі від 05 серпня 2015 року, укладеного між ПП «Левчик» та ОСОБА_1 », за вищевказаного обґрунтування.
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Комісара Олега Вікторовича, діючого від імені Приватного підприємства «Левчик», -задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року після третього абзацу доповнити четвертим абзацем наступного змісту:

«Визнати протиправними та скасувати записи у Державному реєстрі речових прав № 10809743 (спецальний розділ) від 10 серпня 2015 року та №10816744 (спецальний розділ) про ішне речове право, а саме - право оренди земельної ділянки, здійсненні державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан Майєю Олександрівною, на підставі договору оренди землі від 05 серпня 2015 року, укладеного між приватним підприємством «Левчик» та ОСОБА_1 ».

В решті рішення - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе