ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/27170/19	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 22-ц/817/763/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 300000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Костів О. З., Сташків Б. І., 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2020 року, постановлене суддею Грицай К.М. у цивільній справі № 607/27170/19 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості з 28.03.2019 року до 12.06.2019 року та отримуючи допомогу по безробіттю, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, наслідком чого відповідно до вимог закону є повернення виплаченої йому за вказаний період допомоги на загальну суму 7 652, 66 грн. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі Тернопільський міськрайонний центр зайнятості просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх доводів позивача та постановити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається ненадання судом належної правової оцінки факту реєстрації відповідача, як фізичної особи-підприємця на час одержання ним допомоги по безробіттю, що відповідно до п.п. 1 п. 1 ст. 4 ЗУ “Про зайнятість населення” позбавляє його статусу безробітного, а також — факту невиконання відповідачем передбаченого п. 2 ст. 36 цього ж Закону обов`язку подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, що в сукупності тягне за собою наслідки, передбачені п. 3 ст. 36 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” у вигляді стягнення з такої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг, з якими (обов`язками та наслідками їх невиконання) ОСОБА_1 був ознайомлений, підписуючи відповідні заяви - про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю.
Звертає увагу, що відповідачем не здійснено необхідних дій та не подано документів для проведення процедури припинення реєстрації його як ФОП, зокрема, не надіслано державному реєстратору свідоцтво про державну реєстрацію ФОП.
У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою. Зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.12.2010 року в справі № 2/а4002/10/1970, яке набрало законної сили 11.01.2011 року, його підприємницьку діяльність, як фізичної особи-підприємця, було припинено в зв`язку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності.
Згідно Закону України “Про державну реєстрацію” від 20.08.2010 року, який діяв на той час, суд в день набрання рішенням суду (щодо припинення підприємницької діяльності) законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про відповідне судове рішення та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
Зауважує, що з його сторони не має прямої вини та умислу щодо несвоєчасного надсилання судового рішення державному реєстратору. Крім того виплату йому допомоги по безробіттю розпочато 04.04.2019 року, а відомості про припинення підприємницької діяльності до Єдиного державного реєстру внесено 09.04.2019 року, через 5 днів після призначення допомоги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 28 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, яка заповнена, прочитана та підписана ним особисто (а.с. 6).
За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 надано статус безробітного.
28 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості заведена персональна картка № 190119032800017 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що останнім місцем його роботи було ТОВ “МАКБУД” БАЗА, посада - виконавець робіт, дата звільнення 17 грудня 2018 року (а.с. 5).
Протоколом № 13 засідання комісії Тернопільського МЦЗ з розслідування страхових випадків від 16 вересня 2019 року вирішено провести звірку інформації відносно ОСОБА_3 безпосередньо у державного реєстратора, оскільки після проведення звірки інформації з Пенсійним фондом України та базою даних центру зайнятості було виявлено що ОСОБА_3 , перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний та був фізичною особою приватним підприємцем, про що не повідомив при реєстрації в центрі зайнятості (а.с. 8).
На виконання вищевказаного рішення директором центру зайнятості видано наказ №114 «Д» від 17 вересня 2019 року, яким начальнику відділу взаємодії з роботодавцями доручено забезпечити перевірку факту реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності: ОСОБА_3 (а.с. 9).
На підставі вказаного наказу складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 254 від 20 вересня 2019 року, яким встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 1005767062 від 20 вересня 2019 року, що 30 червня 1993 року проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , а 09 квітня 2019 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_4 за судовим рішенням (а.с. 12. 13).
24 вересня 2019 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_3 одночасно з акт № 254 від 20 вересня 2019 року направлено повідомлення за № 03024/2135 з пропозицією надання пояснень з приводу перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного та зайнятої особи в строк до 11 жовтня 2019 року (а.с. 10-11).
За період перебування на обліку з 28 березня 2019 року до 12 червня 2019 року ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 7 652 грн 66 коп. (а.с. 14).
Наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості № 131 «Д» від 15 жовтня 2019 року прийнято рішення щодо повернення ОСОБА_3 отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 7 652 грн 66 коп. (а.с. 15).
       16 жовтня 2019 року Тернопільським МЦЗ ОСОБА_3 направлено лист-повідомлення за № 07046/2294 з пропозицією у добровільному порядку повернути кошти виплачені по безробіттю в розмірі 7652 грн 66 коп. (а.с. 16).
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2010 року у справі 2-а-4002/10/1970 задоволено позов Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції та припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ..
Згідно Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_4 зареєстровано як фізичну особу-підприємця 30.06.1993 року. 09.04.2019 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у зв`язку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону (а.с. 13, 45).
У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 49 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” (у редакції, чинній станом на момент прийняття постанови адміністративним судом) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про відповідне судове рішення та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
Згідно з п.п. 33, 37 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМ України від 25 травня 1998 року № 740, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду. Скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви, довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.        
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про зайнятість населення” (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. 
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України. 
       За змістом п. 18 ст. 22 Закону України “Про зайнятість населення” основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби – шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до ст. 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг.
За ст. 34 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Фонд уповноважений стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Статтею 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку, як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. 
Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності даних про умисне свідоме приховання ОСОБА_1 від позивача інформації щодо реєстрації його, як фізичної особи-підприємця при поданні 28 березня 2019 року до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини, та відповідають наявним у справі доказам.
Встановивши, що остання зайнятість ОСОБА_1 була до 17 грудня 2018 року на посаді виконавця робіт в ТОВ “МАКБУД” БАЗА, й матеріали справи не містять доказів отримання ним будь-яких доходів від зайняття підприємницькою діяльністю на час постановки на облік у центрі зайнятості, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача виплаченої в період з 28.03.2019 року по 12.06.2019 року допомоги по безробіттю, загальна сума якої складає 7 652, 66 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача в частині ненадання судом належної правової оцінки факту реєстрації відповідача, як фізичної особи-підприємця на час одержання ним допомоги по безробіттю та невірного застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт реєстрації в Державному реєстрі позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності при тому, що з часу припинення його підприємницької діяльності постановою суду від 30.12.2010 року й на час надання йому статусу безробітного жодних доходів від підприємницької діяльності (існування яких могло б вплинути на надання статусу безробітного та призначення в зв`язку з цим допомоги), не може, на думку колегії суддів, свідчити про наявність, передбачених ст. 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” підстав для стягнення виплаченої допомоги, яка визначає, що така може бути стягнута за умови наявності в сукупності, як зловживання з боку відповідної особи, так і обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, чи про наявність передбачених п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62, обставин, який передбачає повернення отриманих сум лише за умови наявності вини особи у наданні не достовірних відомостей про доходи. 
Не може за вищевказаних обставин (відсутності у відповідача будь-яких доходів від зайняття підприємницькою діяльністю чи інших) сам по собі факт несвоєчасного внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 вважатися й доказом належності відповідача до категорії зайнятих осіб у період з 28 березня 2019 року по 12 червня 2019 року.
Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством на відповідача не було покладено обов`язок вжиття будь-яких заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення за судовим рішенням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Враховуючи категорію даної справи, яка є малозначною, постанова апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2020 року — залишити без змін. 
Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.
Дата складання повного судового рішення 22 жовтня 2020 року.

Головуючий 
Судді