ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 р.	Справа № 524/4765/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Донець Л.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., м. Кременчук, повний текст складено 23.09.20 року по справі № 524/4765/20
за позовом       ОСОБА_1  
до      інспектора 1 батальйону роти ТОР БПП у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Стецюка Олександра Миколайовича      
третя особа -       Департамент патрульної поліції 
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до інспектора 1 батальйону роти ТОР БПП у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Стецюка Олександра Миколайовича, третя особа - Департамент патрульної поліції, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2865765 від 23.07.2020 р., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.    
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2020 у справі № 524/4765/20 позовну заяву залишено без задоволення. 
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на справедливий суд, а саме його не повідомлено про розгляд справи та про надання відповідачем у справі певних доказів. Крім того, позивач вважає, що застосування відповідачем технічного приладу за відсутністю передбаченого п. 5.70 Правил дорожнього руху знака, є неправомірним,  а будь-які докази, отриманні з використанням такого приладу, є недопустимими. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2020 у справі № 524/4765/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.              
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2020 року відносно позивача була винесена постанова серія ЕАМ № 2865765 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 23.07.2020 р. позивач, керуючи транспортним засобом BMW 320, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці по просп. Лесі Українки, перевищив встановлену швидкість руху на 49 км/год., рухався зі швидкістю 96 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом TruСam ТС 000639.
Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 23.07.2020 року серія ЕАМ № 2865765, звернувся з позовом до суду.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що  оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог КУпАП України, а тому є законною і не підлягає скасуванню.    
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно вимог пп. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до п. 12.4.  ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4.  ПДР, більш як на двадцять кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.  
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, законодавство України визначає перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема,  пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
З матеріалів справи встановлено, що 23.07.2020 року інспектором 1 батальйону роти ТОР БПП у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Стецюком О.М. стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2865765, якою визнано позивача винним за частиною першою статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
У постанові зазначено, що 23.07.2020 року о 17 год. 05 хв. позивач, керуючи транспортним засобом BMW 320, номерний знак НОМЕР_1 , в м.Кременчуці по просп. Лесі Українки, перевищив встановлену швидкість руху на 49 км/год., рухався зі швидкістю 96 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом TruСam ТС 000639. Таким чином, позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 122 КУпАП.
Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2865765 від 23.07.2020 року містить посилання на те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCam серії ТС  №000639.
Із наявної у матеріалах справи роздруківки фіксування лазерним вимірювачем TruCam серії ТС №000639 (а.с. 48) можливо ідентифікувати марку, державний номерний знак транспортного засобу. Так, швидкість руху автомобіля BMW 320, державний номер НОМЕР_1 , в м. Кременчук по проспекту Лесі Українки, складає 96 км/год.  
Тобто, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 320, державний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 96 км/год рухався у населеному пункті, де допустима швидкість встановлена 50 км/год. Отже, позивачем допущено перевищення швидкості руху у населеному пункті більш як на двадцять км/год.
Таким чином, лазерним вимірювачем швидкості TruCam серії ТС №000639 підтверджено перевищення позивачем швидкості руху автомобіля BMW 320, державний номер НОМЕР_1 у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Довід апеляційної скарги проте, що на просп. Лесі Українки не встановлено дорожніх знаків, передбачених п. 5.70 ПДР України, колегія суддів не приймає, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що встановлений дорожний знак 5.70 «Фото-, відеофіксувания порушень Правил дорожнього руху», який інформують про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги щодо порушення права позивача на справедливий суд, а саме його не повідомлено про розгляд справи та про надання відповідачем у справі певних доказів, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивача про розгляд справи було повідомлено телефонограмою 14.09.2020 р., як це передбачено ст. 268 КАС України (а.с. 21). Жодних клопотань від позивача на адресу суду не надходило. Таким чином колегія суддів вважає, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕАМ № 2865765 від 23.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням всіх обставин справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується  із висновком  суду  першої  інстанції   про необґрунтованість  адміністративного  позову. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2020 у справі № 524/4765/20 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2020 року по справі № 524/4765/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	Я.М. Макаренко    Л.О. Донець