ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/8393/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Юхно І.В.) у справі №160/8393/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни,  третя особа:  Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС"  про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю “ФІНФОРС” про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62207550 від 29.05.2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки виконавчим округом відповідача є м. Київ. Відповідач має здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження в територіальних межах  м. Київ. Позивач ніколи не була зареєстрована та не проживала у м. Київ, жодного майна (як рухомого, так і не рухомого) на території м. Києва не має. Місцем проживання та реєстрації позивача є АДРЕСА_1 , про це було відомо відповідачу, бо саме адреса: АДРЕСА_1 , зазначена у супровідному листі до оскаржуваної постанови.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволення адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що приватний виконавець до відкриття виконавчого провадження не має обов`язку встановлювати місце проживання боржника. Виконавче провадження відкрито за адресою, зазначеною у заяві стягувача, та у виконавчому написі нотаріуса, і ця адреса в межах виконавчого округу, в якому здійснює свою діяльність відповідач. Також відповідач наполягає, що приватний виконавець має право відкрити виконавче провадження не лише за зареєстрованою адресою проживання, але і за місцем перебування боржника.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.03.1993 року, що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
15.04.2020 приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7694, про стягнення з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Фінфорс”, суму коштів у розмірі 20511,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінфорс” звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. із заявою від 21.04.2020 року про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, відповідно до якого просило відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження та звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
На підставі вищенаведеної заяви 29.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження №62207550 про стягнення з ОСОБА_1 на користь “Фінфорс” заборгованості в розмірі 20511,00 грн.
Вважаючи постанову протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду з   позовом про її скасування.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не було з`ясовано обставини, визначені частиною другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", щодо встановлення місця фактичного проживання боржника чи місця його перебування, та, як наслідок, протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.
Згідно п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.3 ст.26 вказаного Закону, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема: виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно п.4 ч.2 ст.23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відомості з Єдиного реєстру приватних виконавців України свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. визначено місто Київ.
Згідно ч.2 ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 вказаного Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.03.1993 року.
Відповідно до кредитного договору №17864 від 25 березня 2019 року адреса мешкання та реєстрації позивача: АДРЕСА_1 . 
Наявність проживання/перебування позивача або її майна на території м. Києва не встановлено судом під час розгляду справи.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що станом на час відкриття виконавчого провадження місцем проживання та місцем реєстрації позивача є адреса: м. Дніпро, Дніпропетровська область.
Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі про те, що приймаючи виконавчий документ до свого виконання, відповідач виходив з того, що у виконавчому написі, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_2 , слід зазначити, що така обставина не спростовує встановленого  проживання позивача за іншою адресою у АДРЕСА_3 , з 13.03.1993 року,
Крім того, вказана адреса позивача відображена і в договорі про надання споживчого кредиту. Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання/перебування позивача у межах виконавчого округу м. Києва, відповідач до суду першої та апеляційної інстанції не надав. При цьому, матеріали виконавчого провадження, на підставі яких вчинено виконавчий запис, не містять жодних даних про проживання/перебування позивача у м. Київ, оскільки реєстрація місце проживання/перебування здійснюється у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.
Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є незмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону № 1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №160/8393/20 - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328,329 КАС України.
  
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак