ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року		Справа № 460/2994/20 пров. № А/857/8809/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (суддя Махаринець Д.Є., м.Рівне, повний текст складено 22 червня 2020 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонекс Плюс» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бетонекс Плюс» (далі – ТОВ) звернулося до суду із позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі – Управління) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27.01.2020 №РВ1090/980/000003Т8-ФС (далі – Постанова).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено правовідносини, які склалися між ТОВ та працівником ОСОБА_1 , праця, якого була використана у діяльності позивача як цивільно-правова, оскільки вона мала ознаки трудових відносин.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в меж ах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, порушення позивачем статті 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП), а саме: факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, так як цивільно-правова угода укладена між ТОВ та ОСОБА_1 не має ознак трудового договору.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 12.11.2019 по 25.11.2019 посадовими особами Управління проведено інспекційне відвідування юридичної особи (ТОВ), яка використовує найману працю, за наслідками якого складено акт від 25.11.2019 №РВ1090/980/АВ (далі – Акт; а.с.87-90).
На момент проведення інспекційного відвідування на території здійснення діяльності ТОВ перебував, зокрема громадянин ОСОБА_1 , який позивачу надавав послуги згідно договору про надання послуг від 01.11.2019 (далі – Договір). В порядку та на умовах, визначених даним Договором, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати наступні послуги: 1) нагляду за порядком на території Замовника; 2) нагляд за незмінністю стану приміщень, споруд та іншого майна, що знаходяться на території Замовника; 3) здійснення патрулювання території; 4) здійснення у разі потреби виклику допомоги пожежної служби або органів внутрішніх справ; 5) негайне повідомлення уповноважених осіб Замовника про будь-які відхилення від встановленого на території Замовника порядку; 6) здійснення передбачених чинним законодавством заходів по припиненню протиправних дій на території Замовника (пункт 2.1 Договору). Замовник, в свою чергу, зобов`язується приймати надані послуги та оплачувати їх вартість. За даним Договором не виникає трудових обов`язків (пункти 2.2, 2.3 Договору). Вартість послуг за даним Договором становить 1500 грн (пункт 4.1 Договору). Оплата послуг за даним Договором проводиться з моменту підписання Акту-приймання передачі послуг, шляхом видачі готівки з каси ТОВ (пункт 4.2 Договору). Строк дії Договору до 30.11.2019 (пункт 7.1 Договору) (а.с.23).
За змістом Акта виявлено наступні порушення: 
частини першої статті 21 КЗпП в порушення якої трудовий договір між позивачем та ТОВ не укладався;
частини третьої статті 24 КЗпП в порушення якої ОСОБА_1 , допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
На підставі Акта, керуючись статтею 259 КЗпП, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 17.07.2013 №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП на ТОВ згідно оскаржуваної Постанови накладено штраф у розмірі 125190 грн (а.с.9).
Згідно з пунктом 1 «Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначений «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823 (далі – Порядок №823).
Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводятьсяза рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
У пункті 6 Порядку №823 зазначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю.
Документи, одержані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
За змістом частини першої статті 21 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №820/1432/17, 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, 26 вересня 2019 року у справі №0440/5828/18.
З матеріалів справи видно, що під час перевірки виявлено порушення ТОВ вимог частини першої статті 21,частини третьої статті 24 КЗпП, а саме не укладення трудового договору та допущення до роботи працівника без трудового договору ОСОБА_1 . 
Разом з тим, слід зазначити, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК. Так, вказаною нормою встановлено, що договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частини першої статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
В розрізі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, відповідачем ні за результатами інспекційного відвідування, ні в межах судового розгляду справи не додано доказів того, що відносини між ТОВ та ОСОБА_1 , мають ознаки трудових, так як не встановлено систематичність оплати праці (Договір укладений лише на місяць), підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, дотримання охорони праці та ознайомлення з правилами охорони праці, занесення відповідних записів про роботу до трудової книжки працівника, належним чином не доведено того, що послуги які надавав працівник за Договором відповідають ознакам професії певного виду, що наведена у Класифікаторі посад.
Управління у Акті обмежилось лише цитуванням норм матеріального права, проте не надало належних доказів щодо обставин, які виявлені під час перевірки.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування Постанови.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги статей наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року– без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 6 жовтня 2020 року.