ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/475/20 пров. № А/857/9755/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Макарика В.Я., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №300/475/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції Микитин Н.М., справу розглянуто у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ),-

                                                    В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/2011, яка набрала законної сили 28.02.2011, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 у справі №31721/11 та ухвали Івано-Франківського міського суду від 19.09.2011, якими був визначений порядок нарахування і виплати позивачці пенсії, управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську здійснило перерахунок пенсії, проте кошти на виконання вищенаведених рішень суду на картковий рахунок зараховано тільки 28.08.2019. На думку позивача, відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 передбачене право громадян на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії..
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні обчислення та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 18.06.2009 по день фактичної виплати пенсії, а саме 28.08.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/2011, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 №31721/11 та ухвали Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011, за період з 18.06.2009 по день фактичної виплати пенсії, а саме 28.08.2019, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. В решті позовних вимог відмовити.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що судом першої інстанції при винесенні рішення не вірно встановлено, що з вини пенсійного органу нарахування по рішенню суду від 15.02.2011 року здійснено лише 28.08.2019 року, оскільки сума 64296,91 грн. була нарахована управлінням ще 06.02.2012 року, а в порядку постанови КМУ №440 управління до органів державної виконавчої служби 28.08.2019 року направлено довідку про нарахування суми згідно рішення суду. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та їй встановлено III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з наслідками аварії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0722833.
Постановою Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та зобов`язано провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії як інваліду третьої групи, інвалідність пов`язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС з 18 червня 2009 року, відповідно до ст. ст. 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вже виплачених сум, яка набрала законної сили 28.02.2011.
Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 №31721/11, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2011 по справі №2а-6657/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про призначення та перерахунок виплат - повернуто відповідачу.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.09.2011, роз`яснено резолютивну частину постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 по адміністративній справі №0907/2-а-6657/2011 та зазначено, що суд зобов`язав Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з 18.06.2009 провести ОСОБА_1 перерахунок державної та додаткової пенсії інваліда III групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України про Державний бюджет на відповідні роки з виплатою недоплаченої суми державної та додаткової пенсії та проводити нарахування і виплату такої пенсії в межах дії цих норм з урахуванням положення ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/2011, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 №31721/11 та ухвали Івано-Франківського міського суду від 19.09.2011 позивачці проведено перерахунок пенсії та доплату в сумі 64296,91 грн, але кошти на картковий рахунок поступили 28.08.2019, що підтверджується історією по картковому рахунку ОСОБА_1 та не заперечується відповідачем.
11.02.2020 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011.
Листом від 28.02.2020 № 370-284/С-02/8-0900/20, відповідач повідомив позивачці про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить одноразовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено постановою Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі, також Закон №1058-IV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ(далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни на території України і не мають разового характеру.
Отже, визначальною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Водночас, положеннями Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Пунктами 5-7 Порядку №159 встановлено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10.2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Відтак, доводи апелянта, що перерахунок пенсії позивачки на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивачки, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Таким чином, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 в справі №521/940/17.
Таким чином, оскільки в межах спірних правовідносин, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено постановою Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/2011, тобто з вини пенсійного органу, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати по день фактичної виплати пенсії.
Щодо доводів відповідача про те, що виплату позивачу нарахованих коштів було здійснено Державною казначейською службою України, а відтак, безпідставним є зобов`язання відповідача провести нарахування компенсації за порушення строків виплати нарахованих сум пенсії на виконання рішення суду є недоречними, з огляду на встановлені обставини справи та висновки суду, зроблені на підставі аналізу норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159.
Відповідно до пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Недоречним є покликання сторони відповідача на ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VІ, оскільки в спірному випадку підставою звернення позивача з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми є посилання на порушення пенсійним органом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а не вищенаведеної норми.
Стосовно доводів скаржника про те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440, якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, то колегія суддів зазначає, що спір у цій справі стосується нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми нарахованої пенсії, а тому спірні відносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі, також Суд) та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «"існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).
У межах вироблених Судом підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Суду по справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» №71916/01, №71917/01 та №10260/02).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на перерахунок та виплату пенсії, яке виникло на підставі постанови Івано-Франківського міського суду від 15.02.2011 у справі №0907/2а-6657/2011, однак, з вини пенсійного органу нарахування здійснено лише 28.08.2019, що відповідно до статей 1, 2 Закону України №2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 є підставою виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 18.06.2009 2009 по день фактичної виплати пенсії.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №300/475/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	В. З. Улицький