ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/1342/20
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1188/20

                ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                    головуючого  судді – Губар В.С.,
                    суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.
                    із секретарем судового засідання – Поклад Д.В.

Скаржник – ОСОБА_1 
Суб`єкт оскарження – Бахмацький районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця,
місце ухвалення судового рішення – м. Бахмач Чернігівської області 
дата складання повного тексту судового рішення – 21 серпня 2020 року

                                     ВСТАНОВИВ:

У серпні ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження постанов про накладення штрафу, визнати неправомірними та скасувати постанови начальника Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Деми К.Ю. від 25.02.2020 року та головного державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кеди В.І. від 13.03.2020 року ВП № 59974620 про накладення штрафів в розмірі 1700 грн. та 3400 грн. відповідно.
В обґрунтування скарги зазначав, що він з різних об`єктивних причин не має можливості виконати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.05.2019 року у цивільній справі за № 728/2394/18, яким його зобов`язано з дотримання будівельних норм і дозволів привести систему пічного опалення – роботу спільного димоходу для квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до попереднього робочого стану шляхом відновлення демонтованих ним димовивідних каналів для забезпечення користування пічним опаленням іншим мешканцям будинку. 
Скаржник зазначає, що з 29.02.2020 року він вже не є власником квартири за АДРЕСА_2 , в якій рішенням суду його було зобов`язано здійснити відновлення димохідних каналів. 
Наголошує, що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2020 року, у відкритті провадження у справі за його позовом до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця від 25.02.2020 року та 13.03.2020 року про накладення штрафів відмовлено.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу на неправомірні дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), посилаючись на неповне зсування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що підставами звернення до суду зі скаргою  слугували обставини, які ускладнюють виконання рішення суду у строк, визначений державним виконавцем. Неможливість проведення відповідних робіт в умовах опалювального сезону спричинена відсутністю будівельних дозволів для проведення робіт.
Посилається, що Бахмацький районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зверталось до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, а  саме способів його виконання. Зазначене підтверджує не зрозумілість та невизначеність, яким чином необхідно виконувати рішення суду.
Вказує, що з 29.02.2020 року він вже не є власником квартири АДРЕСА_2 , у якій за рішенням суду зобов`язано здійснити відновлення димовивідних каналів. У зв`язку із цим він звертався до начальника Бахмацького відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із письмовою заявою щодо відсутності можливості виконання рішення суду.
Проте, наголошує, що державним виконавцем його заяви, звернення щодо неможливості виконання рішення суду не були розглянуті, не прийняті до уваги та накладені штрафи.
Як зазначає апелянт, відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про накладення на боржника штрафу виноситься державним виконавцем лише у разі невиконання без поважних причин боржником рішення суду.
Вважає, що невиконання ним виконання виконавчого листа  сталось із поважних причин в силу положень ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»,  а тому  постанови про накладення на нього штрафів є безпідставними та підлягають скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)  зазначає, що боржник не виконує судове рішення, яке набрало законної сили, а отже  постанови про накладення штрафів на боржника ОСОБА_1 є  правомірними і обґрунтованими.

В судове засідання 07 грудня 2020 року належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. Згідно до ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися, та які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,  оскільки   їх неявка не перешкоджає розглядові справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконано у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження термін, тому начальником Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) правомірно накладено штраф за невиконання та повторне невиконання рішення суду.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, з огляду на таке.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1 оскаржує як неправомірні постанову начальника Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Деми К.Ю. від 25 лютого 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.  та постанову головного державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кеди В.І. від 13 березня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 3400 грн. за невиконання рішення суду.
Апеляційний суд враховує наступне.
Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. 
   Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі — Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 ст.287 КАС України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.
Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас згідно з частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою – частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц (провадження 14-568цс19).
Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.
Вищезазначених норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції не врахував та помилково вирішив скаргу по суті.
  Згідно вимог ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадженням у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
За ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно  п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,  а ухвала Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року – скасуванню із закриттям провадження у справі. 

Керуючись   п.1 ч.1 ст. 255, ст.ст.  367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                       Судді: