ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/360/20  Номер провадження 22-ц/814/2608/20	Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Акрітова Павла Костянтиновича
на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, ухвалене 06 жовтня 2020 року у складі судді Куцин В.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 46 335,98 грн. одноразово та 6000 грн. щомісячно додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що її та відповідача спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю від народження та постійно потребує додаткових витрат, які пов`язані зі станом здоров`я. 
Відповідач, як батько дитини, матеріальну допомогу у зв`язку із додатковими витратами не надає, хоча має таку можливість, тому що має задовільний стан здоров`я, є працездатним, працює за кордоном та інших утриманців не має.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34452,62 грн. додаткових витрат викликаних хворобою дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1205,69 грн. додаткових витрат викликаних хворобою дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 20 лютого 2020 року але не довше ніж до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Акрітов А.С., просив змінити його в частині задоволених позовних вимог та стягнути з ОСОБА_2 10 000 грн. додаткових витрат на дитину, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 18.08.2009 року відділом РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, де батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 9).
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.09.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно , починаючи з 06.09.2013 року (а.с. 11).
Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_2 від 17.03.2017 року (а.с. 14).
Дитина ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради виданого 18.05.2011 року (а.с. 12).
За станом здоров`я дитина потребує стороннього догляду та періодичного лікування, відповідно до виписок з історії хвороби ОСОБА_3 та медичних висновків (а.с. 15-16, 18-22, 37-38,42, 44-46, 50-52, 88).
В матеріалах справи наявні докази понесення позивачем витрат на обстеження ОСОБА_3 та її лікування на загальну суму 61 933,86 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.
Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Апелянтом не заперечуються фактичні обставини справи, що стосуються факту хвороби дитини та понесення матір`ю витрат на її лікування. Окрім того, ОСОБА_2 не заперечує свого обов`язку з утримання дитини.
Проте, апелянт заперечує розмір стягнутих місцевим судом додаткових витрат на дитину, стверджуючи, що місцевий суд не врахував його матеріальну спроможність з їх оплати.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Місцевим судом належним чином враховано усі зазначені істотні умови та правильно визначено розмір додаткових витрат, що підлягають відшкодуванню батьком дитини.
Відповідач, посилаючись на те, що він має ряд хронічних хворою, стверджує, що не має можливості у повному обсязі відшкодувати свою частку додаткових витрат на дитину. Однак, жодних доказів того, яким чином зазначені ним хвороби впливають на його майновий стан, ОСОБА_2 не надав.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що відповідач неофіційно працює за кордоном. На підтвердження цього позивач посилається на інформацію, надану Головним центром обробки спеціальної інформації Дежавної прикордонної служби України, згідно якої у період з 01.01.2018 року по 31.03.2020 року ОСОБА_2 12 разів виїжджав до ОСОБА_7 (а.с. 125).
Стверджуючи про своє безробіття, відповідач не надав пояснень щодо мети виїзду за межі України, а отже не спростував доводи позивача.
Безпідставними є і посилання апелянта на неможливість стягнення додаткових витрат у якості періодичних платежів на майбутнє.
Так, згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, визначений місцевим судом спосіб стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда повню мірою узгоджується з нормами чинного законодавства. 
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Акрітова Павла Костянтиновича залишити без задоволення. 
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        С.А. Гальонкін
                                                                       Л.М. Хіль