КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа № 761/8857/20                                                                                         Головуючий у 1 інстанції - Савицький О.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13928/2020                                                Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                               
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
8.12.2020 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі - Гаврюшенко К.О.
Розглянули у відкритому  судовому  засіданні  в  приміщенні Київського апеляційного
суду  в порядку спрощеного позовного провадження 
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
         представника ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства 
Комерційний Банк «ПриватБанк», 3-особи, які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу
Бондар Ірина Михайлівна, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення 
примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції (м.Київ) 
         про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а : 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до АТ  КБ «ПриватБанк», 3-особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року і постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та  процесуального права.
Апеляційна  скарга  підлягає задоволенню  з таких підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи,  15.04.2016 р. приватним  нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3043, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 115 931,27 дол.США, що в гривневому еквіваленті  становить - 2 999 999,50 грн. 
Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат»  вчинення нотаріальних в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).  
Як передбачено ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за №1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 
При цьому, відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно п.3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують спірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (п. 3.5. ІІорядку).
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15.
Постановлюючи рішення  суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що відповідач для одержання виконавчого напису надав приватному нотаріусу всі необхідні  документи, передбачені зазначеним  вище переліком  документів, в т.ч. і копію  вимоги про усунення порушень з доказами про її отримання  позивачем, що  будь-яких доказів  щодо невідповідності поданих  нотаріусу документів вимогам законодавства суду  не надано, що наданий відповідачем розрахунок боргу ніким не спростований, а  тому  може бути доказом безспірної заборгованості, що  виконавчий напис вчинено у межах повноважень нотаріуса, що доказів на його спростування стороною відповідача  не надано.
Проте,  із такими  висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.
Так, обґрунтовуючи апеляцію позивач посилався на те, що  його не  було повідомлено про вчинення напису, що він не отримував вимоги нотаріуса про необхідність погашення  заборгованості, що сторона  позивача не погоджується із сумою, яка зазначена у виконавчому  написі, тобто що в даному випадку існує спір щодо  суми заборгованості, що  судом не встановлено які ж саме документи на підтвердження безспірності  заборгованості було надано та досліджено  судом при  постановленні  оскаржуваного рішення.
Такі  доводи сторони позивача є  слушними.
Так,  в рішенні суд 1-інстанції посилався на те, що  відповідач (стягувач) надав приватному  нотаріусу всі необхідні документи, передбачені  Переліком  документів, за якими стягнення  заборгованості  провадиться  у  безспірному  порядку на підставі  виконавчих написів нотаріусів, в т.ч. і  копію  вимоги про усунення  порушень з відповідними  доказами про її отримання позивачем.
Проте, судом ці  обставини належним  чином  перевірені  не були. Так, не було з`ясовано які саме  докази були надані  нотаріусу на підтвердження  безспірності  заборгованості  позивача ОСОБА_1 ,  не були спростовані доводи  позивача  щодо  неотримання  ним  вимоги  нотаріуса про усунення  порушень.
Крім того, ОСОБА_1 не  погоджується  із сумою  заборгованості, яка зазначена  у  написі, вважає, що вона визначена  невірно і  є завищеною.
Зокрема, зазначав, що не погоджується із зазначеними сумами кредиту, пені та комісії. Посилався  на те, що оскільки  йому  не було  відомо  про вчинення  виконавчого напису,  то він не  міг повідомити нотаріуса  про наявність  спору щодо заборгованості.
Тому, судова  колегія вважає, що  судом першої інстанції належним  чином  не з`ясовано обставини справи щодо наявності  безспірної  заборгованості  позивача та щодо підстав для  задоволення  позову.
Так, згідно  ст.50 ЗУ «Про нотаріат»  нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. 
Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 
Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саметакого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішепих по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним  доказів. 
Така  правова позиція  викладена  Верховним  Судом України у справі №6-887цс17.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин судова колегія вважає, що рішення  суду  першої інстанції не  можна  визнати законним  і  обґрунтованим,  тому  воно підлягає  скасуванню з постановленням  нового рішення  про задоволення  позовних  вимог.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
                                                        П о с т а н о в и л а : 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року скасувати і постановити нове, яким визнати виконавчий напис №3043 від 15 квітня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 115 931, 27 дол. США, що в гривневому еквіваленті - 2999999,50 грн., таким, що не підлягає виконанню. 
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено  18.12.2020 р.  
 
Головуючий  :              
                                                                            Судді :