Постанова 
Іменем України
 
24 листопада 2020 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/13414/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді – Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва
 
в складі судді Кізюн Л.І. 
 
від 02 листопада 2017 року
 
у справі №760/4470/17 Солом'янського районного суду м. Києва
 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
                                           В С Т А Н О В И В: 
 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 408 239 грн 60 коп, з яких: 93 932,64 грн - заборгованість за кредитом; 85 962,02 грн - проценти за користування кредитом; 150 037,30 грн - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 78 307,38 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.
 
Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від від 12 грудня 2018 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, внаслідок чого здійснив невірний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Зокрема, судом не взято до уваги, що станом на 18.07.2014 сума неповернутого кредиту становить 93 837,28 грн, а не 95 505,67 грн, як зазначено в розрахунку заборгованості позивача. Також судом не враховано, що станом на 18.11.2014 заборгованість за тілом кредиту становила 90 505,66 грн, а в розрахунку Банку зазначено, що 93 932,64 грн, на які в подальшому неправомірно було нараховано відсотки та пеню. Вважала, що за таких обставин на день подання позову сума заборгованості за тілом кредиту становить 90 505,66 грн.
 
Суд дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у розмірі, вказаному в розрахунку заборгованості позивача, оскільки відсотки безпідставно нараховувалися спочатку на суму заборгованості в розмірі 95 505,67 грн, а потім на суму 93 932,64 грн.
 
Вказувала, що існують відмінності у сумах відсотків, нарахованих відповідачу, зазначених у розрахунку заборгованості по кредиту і відсотках за кредитом, а також у розрахунку пені за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом.
 
Судом не враховано, що після направлення позивачем письмового повідомлення з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яким фактично змінено строк повернення кредиту з 17.11.2018 на 30.11.2014, а відтак і строк дії кредитного договору, Банком неправомірно нараховано відсотки за умовами договору. На думку відповідачки, позивач має право на стягнення відсотків за період з серпня по жовтень 2014 року на загальну суму 7856,19 грн.
 
Судом неправомірно стягнуто пеню у заявленому позивачем розмірі, оскільки пеня підлягає нарахуванню лише до дати припинення строку дії кредитного договору, а після припинення дії договору можливо застосувати лише санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, про які позивач не заявляв вимоги. За таких обставин, вважала, що Банк має право на застосування пені лише за період з 18.08.2014 по 20.10.2014, що становить 8,56 грн (пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом) та 515,91 грн (пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом).
 
Також, як на підставу скасування рішення суду в частині стягнення пені посилалась на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.
 
За вказаних обставин просила скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02.11.2017 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2017 та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ "Сбербанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сбербанк" заборгованість за тілом кредиту в розмірі 93 932,64 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 8 183,23 грн, що в загальному розмірі складає 102 115,87 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 03.04.2019 в частині стягнення пені та справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Відповідачка та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили частково задовольнити позовні вимоги про стягнення пені та стягнути у розмірі, зазначеному в письмових поясненнях.
 
Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги про стягнення пені за період вказаний Верховним Судом та у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Оскільки постановою Верховного Суду від 19.08.2020 справу направлено на новий апеляційний розгляд лише в частині стягнення пені, колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Верховним Судом установлено, що 18 листопада 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого на підставі зареєстрованих змін до статуту від 26 листопада 2015 року є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №31#00010078596 (далі - кредитний договір).
Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 99 900,00 грн, на цілі зазначені у пункті 1.3 цього договору, а позичальник зобов`язалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором та виконати інші умови цього договору. Кінцевий термін повернення кредиту – 17 листопада 2018 року.
У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору                 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу від 21 жовтня 2014 року №8630/7/18-5-1, у якій вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги дострокову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, яка станом на 20 жовтня 2014 року складала 102 115,87 грн, що включала: 93 932,64 грн – загальна заборгованість за тілом кредиту, 8 183,23 грн – нараховані проценти за користування кредитом.
З наведеного слідує, що у жовтні 2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, тобто кредитор скористався своїм правом та змінив строк виконання основного зобов`язання.
З урахуванням вказаного, Верховний Суд дійшов висновку, що правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом і пені після пред`явлення                        ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» вимоги до боржника, тобто з 30 листопада 2014 року, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, немає.
Отже, скасовуючи судове рішення апеляційної інстанції в частині стягнення пені, Верховний Суд вказав на те, що оскільки Банк нараховував пеню, яка передбачена кредитним договором, після закінчення строку дії такого договору, то обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення пені, з урахуванням вказівок Верховного Суду, зазначених в постанові від 19.08.2020, колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 10.1 Кредитного договору №31#00010078596 від 18.11.2013 передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення будь-якого платежу. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості станом на 21.02.2017, долученого Банком до позовної заяви, пеня нарахована за період з 19.08.2014 по 21.02.2017  та за прострочення повернення заборгованості за кредитом складає 150 037,30 грн, а за прострочення сплати процентів за користування кредитом становить 78 307,38 грн (т. 1, а.с. 6 на звороті).
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ "Сбербанк" -            Бондар О.Б. пояснила, що в матеріалах справи також наявний розрахунок заборгованості станом на 04.07.2018, який було долучено до відзиву на апеляційну скаргу, і згідно даного розрахунку пеня нарахована за період з 19.12.2013 по 04.07.2018 та за прострочення повернення заборгованості за кредитом складає                   243 596,56 грн, а за прострочення сплати процентів за користування кредитом -                         185 169,95 грн (т. 1, а.с. 238). Водночас, представник Банку вважала, що з огляду на постанову Верховного Суду від 19.08.2020 пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом підлягає стягненню, однак розрахунку Банком не здійснено.
В свою чергу, відповідачка, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подала письмові пояснення, в яких зазначила, що пеню необхідно обраховувати за період з 19.08.2014 по 30.11.2014 і за цей період загальний розмір пені складає 1574,11 грн                 (1 206,24 + 367,87).
Отже, в матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості  по пені, наданих Банком, один з яких було долучено до позовної заяви, а другий до відзиву на апеляційну скаргу. Також наявний у справі розрахунок заборгованості по пені, здійснений відповідачем, згідно вказівок Верховного Суду, зазначених в постанові від 19.08.2020.
За приписами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє ті обставини та бере до уваги ті докази, які існували на час ухвалення рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів, визначаючи розмір заборгованості по пені, бере до уваги розрахунок заборгованості, виходячи із розміру заборгованості, встанволеним у постанові Верховного Суду.
В розрахунку заборгованості, зокрема щодо пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом, вказано, що у період з 19.08.2014 по 21.02.2017 сума пені за 1 день становила 1,55 грн; з 19.09.2014 по 21.02.2017 - 1,60 грн; з 21.10.2014 по 21.02.2017 - 1,81 грн; з 19.11.2014 по 21.02.2017 - 1,70 грн. А сума нарахованої пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за один день за ці ж періоди становила 5,35 грн, 5,34 грн, 5,17 грн та 5,34 грн, відповідно.
Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги, що після пред'явлення позичальнику вимоги про повне дострокове повернення кредиту Банк мав правові підстави для нарахування пені по 30.11.2014, розмір пені необхідно обраховувати наступним чином.
Пеня по за прострочення повернення заборгованості за кредитом:
з 19.08.2014 по 30.11.2014 = 103 дні х 1,55 (сума пені за 1 день) = 159,65 грн;
з 19.09.2014 по 30.11.2014 = 72 дні х 1,60 =115,20 грн;
з 21.10.2014 по 30.11.2014 = 40 днів х 1,81 = 72,40 грн;
з 19.11.2014 по 30.11.2014 = 11 днів х 1,70 = 18,70 грн.
Всього пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом становить            365,95 грн.
Пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом:
з 19.08.2014 по 30.11.2014 = 103 дні х 5,35 (сума пені за 1 день) = 551,05 грн;
з 19.09.2014 по 30.11.2014 = 72 дні х 5,34 = 384,48 грн;
з 21.10.2014 по 30.11.2014 = 40 днів х 5,17 = 206,80 грн;
з 19.11.2014 по 30.11.2014 = 11 днів х 5,34 = 58,74 грн.
Всього пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом становить            1 201,07 грн.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Банк має право на отримання від боржника пені в сумі 1 567,02 грн (365,95+1201,07).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1 567,02 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин та положень закону не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення пені в загальній сумі 228 344,68 грн, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру пені, у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                               П О С ТА Н О В И В: 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року в частині стягнення пені – змінити, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сбербанк".
Стянути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" (код ЄДРПОУ: 25959784; місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 46) пеню у розмірі 1 567 (одна тисяча п`ятсот шістдесят сім) грн 02 коп.
В іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.
 
Головуючий                                                                                                 О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                              В.А. Кравець
 
                                                                                                                  О.І. Шкоріна