П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/470/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І.О.,
суддів – Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У січні 2020 року адвокат Іщенко О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (далі – Таїровська сільрада) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, що полягає у ненарахуванні та невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі №420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. включно, у сумі 133   878,96 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі №420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. включно, у сумі 133   878,96 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Також адвокат заявив про стягнення на користь його довірительки з Таїровської сільради витрат на правничу допомогу у розмірі 5   000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що невиконання судового рішення Таїровською сільрадою є грубим порушенням приписів ст. 129-1 Конституції України, а також принципів законності та правової визначеності, які є складовими верховенства права.

Як вважав представник, ст. 236 КЗпП України встановлені підстави для виплати його довірительці середнього заробітку, зокрема, це – затримка уповноваженим органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Проводячи розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду шляхом помноження середньоденного заробітку в сумі 1   239,62 грн на 108 робочих днів, адвокат Іщенко О. В. встановив, що заборгованість роботодавця складає 133   878,96 грн.

          Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, за наявними у справі матеріалами, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Таїровської сільради, що полягає в ненарахуванні та невиплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. включно, у сумі 133   878,96 грн. та стягнув з відповідача зазначену суму.
У задоволенні решти позовних вимог, суд відмовив.

Мотивами для задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, обов`язок, на законодавчому рівні, роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок, на переконання суду, виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
До того ж, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Вважаючи, що  позивачка обрала неналежний спосіб захисту, суд першої інстанції, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, вийшов за межі її позовних вимог та захистив порушене право, шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Суд погодився з розрахунками адвоката Іщенко О. В., що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, в частині поновлення на посаді, за період з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. складає 133   878,96 грн.

Відмовляючи у стягнення з Таїровської сільради на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив про відсутність належних доказів про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Таїровська сільрада, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, в апеляційній скарзі, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом не було почуто та належним чином не оцінено доводи сільради про специфіку посади, яку обіймала позивачка менше ніж два місяці перед звільненням, а також невраховані доводи про помилковий розрахунок її середнього заробітку.

Пояснюючи наведені вище доводи, Таїровська сільрада указує, що звільнення позивачки з посади заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, відбувалося одночасно з прийняттям рішення про скорочення даної посади. Скорочення, за твердженням скаржника, відбувалося для оптимізації та вдосконалення виконавчих органів Таїровської сільради.
Поряд з цим, представник Таїровської сільради указує на те, що поновлення на роботі в органах самоврядування є складним та довготривалим процесом, адже є необхідність в проведенні сесії селищної ради для погодження з депутатами змін, що будуть вноситися в структуру штату даного органу.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції скаржник також на те, що бюджет Таїровської сільради вже сформований та в ньому незакладені витрати на виплату позивачці середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Указані обставини, як вважає скаржник, позбавлять можливості працівників сільради отримати заробітну платню в повному обсязі.

Пояснюючи обставини неправильного розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, проведеного судом першої інстанції, представник Таїровської сільради зазначив, що його обчислення треба проводити, виходячи з посадового окладу позивачки, а саме з 8   500 грн. На його думку, такі вимоги передбачені абз. 17 п.4 розд. ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок №100).
За підрахунками відповідача, на користь позивачки слід стягнути 40   071,43 (99 роб. днів х 404,76 грн середньоденного заробітку).

ОСОБА_1 не скористалася правом подання відзиву на апеляцію.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі 420/1489/19 були визнані протиправними та скасовані акти індивідуальної дії щодо звільнення ОСОБА_1 з посади заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради та останню поновлено на даній посаді з 20.02.2019 р..
Також суд стягнув з Таїровської сільради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019р. по день поновлення на посаді у загальному розмірі 68   207,34 грн.
Рішення суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Таїровського селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, та стягнення з Таїровської сільради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, звернуто до негайного виконання, відповідно до п. п.2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України.

24.07.2019 р. (вх. №Н-521) позивачка звернулась до Таїровського селищного голови Хасаєва Т. Х. із заявою щодо виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та виплаті середнього заробітку за один місяць (а.с.35-36).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 р. у справі № 420/1489/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. змінено в частині суми стягнення середнього заробітку та з Таїровської сільради стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 116 524,28 грн.

12.12.2019р. секретар селищної ради, тимчасово виконуючий обов`язки  Таїровського селищного голови Бурлака Л.А. прийняла  розпорядження №175-ОС, яким,   на виконання судового рішення, поновила ОСОБА_1 з 20.02.2019 р. на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради та зобов`язала відділ бухгалтерського обліку та звітності здійснити ОСОБА_1  виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019р. по 17.07.2019р. (а.с. 37)

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Частина 2 статті 14 КАС України унормовує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення – встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Існує усталена практика Верховного Суду, що період часу, за який необхідно стягнути середній заробіток, бере відлік з наступного дня після постановлення судового рішення про поновлення на посаді (яке підлягає негайному виконанню) та закінчується виконанням судового рішення, зокрема у цьому спорі це, період з 11.07.2019 р.  11.12.2019 р. 

Така судова практика заснована на тому, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Добровільне виконання рішення суду боржником, це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава, в особі органу державної виконавчої служби, несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Є слушним, для правильного вирішення спірних правовідносин, використання судом першої інстанції пілотного рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.
Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Аналіз фактичних обставин справи у взаємозв`язку з правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини, не дає підстав вважати обґрунтованими доводи скаржника про відсутність в його діях протиправної бездіяльності, оскільки неможливість поновлення ОСОБА_1 на роботі була пов`язана зі скороченням її посади.
На думку суду, дана обставина не є непереборною та дозволяла суб`єкту владних повноважень своєчасно виконати судове рішення та працевлаштувати позивачку.

Досліджуючи доводи Таїровської сільради про те, що суд першої інстанції провів неправильний розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, використовуючи відомості про заробітну плату, що вказані у справі №420/1489/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Як мовилося вище, розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, здійснюється з дотриманням вимог Порядку № 100.
Згідно з п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
У відповідності з п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Абзац 17 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100  встановлює, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

На думку скаржника, для визначення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, необхідно застосовувати саме абзац 17 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100, оскільки після звільнення ОСОБА_1 не працювала.
До того ж, як вважає скаржник, період невиконання рішення суду складає 99 робочих днів, а не 108, як встановив суд першої інстанції, оскільки відлік строку починається з 24.07.2019 р. (день подачі ОСОБА_1 заяви про поновлення на роботі).

Колегія суддів не може погодитися з такою правовою позицією Таїровської сільради, позаяк вона суперечить таким законодавчим приписам.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. 
Слід відзначити, що вимушений прогул визначається, зокрема, як період часу невиконання судового рішення про поновлення на посаді до моменту поновлення таких прав.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. 
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.   

Так, згідно довідки Таїровської сільради (а.с.40), сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2018 року - січень 2019 року (2 місяці, що передують звільненню) складає 29   750,87 грн. (в т.ч. грудень 2018 року - 3 900,71 грн., січень 2019 року - 25 850,16 грн).

Судом першої інстанції обґрунтовано зроблений акцент на тому, що розмір середньоденної заробітної плати позивачки - 1   239,62 грн, встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому, відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України цей факт доказуванню не підлягає. До того ж, є правильним визначення судом періоду затримки виконання рішення суду, в частині поновлення на посаді – 108 робочих днів. Помноживши ці складові суд першої інстанції вірно встановив, що час затримки виконання рішення суду становитиме 133   878,96 грн. (108 робочих днів х 1239,62 грн).

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять жодних вагомих підстав для визнання рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 17.12.2020 року.