ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12683/19                         Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С., Васильченко І.П., Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 листопада 2020 року                                                                 м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                         Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І., 
за участі секретаря судового засідання                                        Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство охорони здоров`я України, Міністерство освіти і науки України, Державна організація "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки "Медицина" і "Фармація" при Міністерстві охорони здоров`я України, Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна, про визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акту,
                                                     
                                                   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просили суд: визнати протиправними і нечинними окремих положень Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань 22 "Охорона здоров`я", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, зокрема: абзац перший пункту 1 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст; абзац перший пункту 2 в частині впровадження міжнародного іспиту з основ медицини; абзац тринадцятий пункту 2; абзац чотирнадцятий пункту 2; абзац третій пункту 4; абзац перший пункту 9; абзац третій пункту 11; пункт 14 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо - кваліфікаційного рівня спеціаліст; Додаток до Порядку "ЕТАПИ ТА ОБОВ`ЯЗКОВІ КОМПОНЕНТИ кваліфікаційного іспиту для спеціальностей галузі знань "22 охорона здоров`я"" в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст та впровадження міжнародного іспиту з основ медицини.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2019 по справі              № 640/12298/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними і нечинними окремих положень Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань 22 "Охорона здоров`я", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, зокрема: абзац перший пункту 1 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, абзац четвертий пункту 13 Порядку передано адміністративну справу судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_4 для вирішення питання про об`єднання із адміністративною справою № 640/12683/19.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2019 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення адміністративні справи № 640/12683/19 та                 № 640/12298/19.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2019 по справі              № 320/3298/19 за позовом ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "Медицина" і "Фармація" при Міністерстві охорони здоров`я України про визнання протиправною і скасування постанови Кабінету міністрів України від 28.03.2018 №334 "Про затвердження порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 охорона здоров`я"', визнання протиправною та скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України №419 від 19.02.2019   "Про затвердження Порядку, умов та строків розроблення і проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та критеріїв оцінювання результатів", визнання протиправною та   скасування   проведення Центром тестування при Міністерстві охорони здоров`я України Єдиного державного кваліфікованого іспиту (ЄДКІ), визнання протиправною   і скасування проведення Центром тестування при Міністерстві охорони здоров`я України IFOM - Internationa) Foundations of Medicine - іспиту з Міжнародних основ медицини передано адміністративну справу на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_4 для вирішення питання про об`єднання із адміністративною справою № 640/12683/19.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2019 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення адміністративні справи № 640/12683/19 та               № 640/3298/19.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2020 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у складі колегії суддів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2020 позовну заяву ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Центру тестування при Міністерстві охорони здоров`я України про визнання протиправною і скасування постанови від 28.03.2018 №334 та наказу № 419 від 19.02.2019   в об`єднаній справі залишено без розгляду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2020 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , останній подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. У іншій частині рішення суду не оскаржується.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представники Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки "Медицина" і "Фармація" при Міністерстві охорони здоров`я України заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, зі  змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 308 від 03.04.2019, було затверджено Порядок здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я"
Згідно п. 1 постанови, Порядок регулює питання здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, які вступили до закладів вищої освіти у 2016 році та/або поновлені до складу здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст з 2016 року   та для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я", що включені до     переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266.
ОСОБА_1 звертаючись із даним позовом до суду, зазначив, що з 2016 року є студентом   Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна за спеціальністю « 222 Медицина» галузі знань « 22 Охорона здоров`я» і оскаржуваним актом порушується право останнього на вищу освіту, оскільки на момент вступу до вищого навчального закладу існувала система державної атестації здобувачів вищої освіти за медичними спеціальностями у вигляд ліцензованих інтегрованих іспитів, яке було затверджене Міністерством охорони здоров`я України від 14.08.1998 № 251 та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України № 239 від 16.04.2003, 28.07.2003, якими затверджено освітні стандарти. Так, вказана система державної атестації   була затверджена Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна та включена до індивідуального навчального плану. В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.03.2018 № 334, зі змінами внесеними поставною Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 308, якою Порядок здійснення єдиного державного іспиту для здобувачів вищої освіти став поширюватися на здобувачів освіти у 2016 році. Позивач зазначив, що вказаний іспит був запроваджений за 1,5 міс до початку екзаменів, що фактично позбавило останнього права належним чином підготуватися до вказаного іспиту.
Вважаючи вказані положення нормативно-правового акту такими, що не відповідають чинному законодавству та порушують його права, оскільки не відповідають принципу правової визначеності та затвердженому індивідуальному плану навчання, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:
-             Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями встановляти порядок проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та визначати спеціальності, за якими буде проводитися іспит;
-             відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту», вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст до   набрання чинності   цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра, оскільки останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводився у 2016 року;
-             метою включення освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста в процедури складення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за актуальними вимогами законодавства, є саме зрівняння у правах здобувачів такого ступеня із здобувачами ступеня «магістр» для подальшого проходження післядипломної освіти;
Доводи апеляційної скарги:
-             на переконання апелянта, суд першої інстанції допустив помилку у правозастосуванні п. п. 1, 2 п. 2 розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01.07.2014 «Про вищу освіту»;
-             суд першої інстанції вказав на те, що освітні стандарти, навчальні плани для тих, хто здобуває освіту рівня «спеціаліст», відповідно до закону, повинні бути приведені у відповідність та тотожність стандартам і планам рівня «магістр», проте, апелянт наголошує на тому, що, насправді, закон стверджує, що саме цього і не повинно відбуватись, а здобувачів повинні навчати за стандартами і планами, започаткованими до набрання чинності цим законом саме для рівня «спеціаліст»;
-             апелянт наголошує на тому, що наведене ним трактування перехідних положень закону забезпечує дотримання принципу правової визначеності, оскільки здобувач освіти повинен отримати ті освітні послуги, які замовив та оплатив;
-             також, апелянт вказує на те, що суд помилково дійшов до висновку про відсутність порушеного права позивача, оскільки, позивача не було відраховано за наслідком складання іспиту, з урахуванням того, як наголошує апелянт, нездача іспиту призводить до невиконання індивідуального навчального плану.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Статтею 113 Конституції України (частина перша) встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
За приписами пунктів 1, 3, 10 статті 116 Основного Закону, Кабінет Міністрів України: забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.
Загальні питання компетенції Кабінету Міністрів України врегульовані статтею 19 Закону № 794-VII, частина перша якої вказує, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.
Питання правового статусу Прем`єр-міністра України, обсяг його повноважень, унормовано статтею 42 Закону №794-VII, пунктом 7 частини першої якої встановлено, що Прем`єр-міністр України підписує, зокрема, акти Кабінету Міністрів України, якими, у розумінні приписів статті 49 цього ж Закону (частина перша), є видані на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, обов`язкові для виконання постанови, які підписує Прем`єр-міністр України.
У свою чергу, частиною восьмою цієї статті передбачена можливість оскарження до суду в порядку та у випадках, установлених законом, актів Кабінету Міністрів України.
У той же час, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень, встановлені статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України, й правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (ч. 2 ст. 264 КАС України).
Згідно з ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №  1556-VI, державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки. (надалі по тексту також - Закон № 1556-VI)
За нормами ст. 12 Закону №  1556-VI, управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Кабінетом Міністрів України, який через систему органів виконавчої влади: забезпечує реалізацію державної політики у сфері вищої освіти; організовує розроблення, затверджує та забезпечує виконання загальнодержавних програм розвитку сфери вищої освіти; забезпечує розроблення і здійснення заходів щодо створення матеріально-технічної бази та інших умов, необхідних для розвитку вищої освіти; видає у межах своїх повноважень нормативно-правові акти з питань вищої освіти; безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти державної форми власності; створює дієві механізми реалізації передбачених цим Законом прав закладів вищої освіти, наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти; забезпечує широку участь незалежних експертів і представників громадськості, роботодавців та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, у підготовці та прийнятті проектів нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються регулювання взаємодії складових системи вищої освіти та її функціонування в цілому; встановлює особливі умови підготовки фахівців за пріоритетними високотехнологічними напрямами відповідно до державних цільових програм; забезпечує здійснення контролю за дотриманням законодавства про вищу освіту; забезпечує здійснення контролю за дотриманням встановлених цим Законом обмежень при затвердженні складу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.
Відповідно до приписів п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого становою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а у силу п. п. 2 п. 4 Положення № 267, Міністерство охорони здоров`я України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції.
Під час розгляду даного спору, судом першої інстанції досліджено, що проект постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку атестації здобувачів освітнього ступеня магістра   за спеціальностями галузі знань «Охорона здоров`я», розроблений Міністерством охорони здоров`я України з метою врегулювання питань атестації здобувачів вищої освіти у галузі охорони здоров`я у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту.
Питання атестації здобувачів вищої освіти регламентовані статтею 6 Закону України «Про вищу освіту», якою визначено можливість здійснення атестації здобувачів ступеня магістра у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями та у порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.
У постанові "Про затвердження Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я"  змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 308 від 03.04.2019 зазначено, що остання прийнята відповідно до  вимог абзацу третього  частини другої статті 6 Закону України «Про вищу освіту».
Галузь знань « 22 Охорона здоров`я» входить до Переліку спеціальностей, за якими проводиться єдиний державний кваліфікаційний іспит для здобуття ступеня магістра, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 354.
Тобто, з наведеного слідує законодавчо визначене повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати порядок проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та визначення спеціальності, за якими проводиться вказаний іспит.
Так, п. 3 Положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів, затвердженого наказом МОЗ України від 14.08.1998 № 251, встановлено, що ліцензійний інтегрований іспит - це складова частина державної атестації студентів, які навчаються за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація». Пунктом 9 цього ж Положення, встановлено, що ліцензійний інтегрований іспит для присвоєння кваліфікації спеціаліста певної спеціальності напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» - це сукупність двох тестових іспитів. Перший - іспит (Крок 1) із загальнонаукових дисциплін, другий - іспит (Крок 2) із професійно-орієнтованих дисциплін.
Підпунктом 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01.07.2014 № 1556-VI, передбачено, що освітня діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, що провадиться закладами вищої освіти і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується у межах строку навчання за певною освітньо-професійною програмою з видачою державного документа про вищу освіту встановленого зразка - диплома спеціаліста. Останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводиться у 2016 році. Вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) після набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра.
У частині доводів апелянта про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що освітні стандарти для освітньо-кваліфікаційного рівня "магістр" розповсюджуються на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст", колегія суддів зазначає, що відповідно до положень підпункту 1,2 пункту 2 розділу XV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту», освітня діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, що провадиться закладами вищої освіти і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується у межах строку навчання за певною освітньо-професійною програмою з видачею державного документа про вищу освіту встановленого зразка - диплома спеціаліста. Останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводиться у 2016 році. Вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) після набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра. Оскільки, Закон України «Про вищу освіту», набрав чинності 01.08.2014, освітні стандарти для освітньо-кваліфікаційного рівня "магістр" розповсюджується на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст".
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334,  затверджено Порядок здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я", за яким, Порядок регулює питання здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, які вступили до закладів вищої освіти у 2016 році та/або поновлені до складу здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст з 2016 року, та для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я", що включені до переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 266.
Відповідно до норм п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, атестація здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я" здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, який складається з таких компонентів, як інтегрований тестовий іспит "КРОК"; об`єктивний структурований практичний (клінічний) іспит; міжнародний іспит з основ медицини; іспит з англійської мови професійного спрямування. Атестація також може проводитися в іншій формі, визначеній стандартом вищої освіти.
Крім того, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що надавач освітньої послуги, не мав права після укладання договору і оплати, змінювати властивості послуги, які були замовлені і оплачені, а саме, запроваджувати іспит у іншій формі, на що, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме на заклади освіти покладено обов`язок приводити внутрішні акти, в тому числі навчальні плани, до вимог законодавства України, що регулює правовідносини, а тому, питання щодо внесення змін до індивідуальних планів та включення в них нововведеного підсумкового контролю покладено саме на навчальні заклади.
Щодо посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив помилку у дотриманні процесу розгляду спору, адже суд зробив висновок, що оскільки позивача не було відраховано з навчання, то його право не є порушеним, при цьому, суд першої інстанції визнав позивача належним суб`єктом, який має право на оскарження положень нормативно-правового акту, колегія суддів враховує таке.
З матеріалів справи слідує, що апелянт є здобувачем освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, який вступив у 2016 році до Харківського національного університету імені Н.В. Каразіна за спеціальністю "222 Медицина" у галузі знань "22 Охорона здоров`я".
Під час розгляду спору в суді першої інстанції було встановлено, що за результатами оцінки міжнародного іспиту з основ медицини, всіх студентів, які з`явились і складали іспит переведено до 4 курсу без відрахування, що дає підстави стверджувати, про те, що оскаржуваним пунктом 13 Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я", не було порушено прав позивача (апелянта), адже норми оскаржуваного нормативно-правового акта не створили для нього негативних наслідків та не спричинили зміну становища здобувача освіти.
Слід врахувати, що захисту у судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси, при цьому, неодмінною ознакою порушення права особи, є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто, припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Таким чином, визначивши на законодавчому рівні право Кабінету Міністрів України на встановлення порядку проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та визначати спеціальності, за якими проводиться такий іспит, Верховною Радою України надано Уряду повноваження щодо самостійного визначення найбільш ефективних для держави способів оцінки знань студентів за певним професійним спрямуванням, за для досягнення стратегії держави на реформування системи охорони здоров`я та підвищення стану якості життя та здоров`я населення.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що правова оцінка доцільності визначення/встановлення Урядом кваліфікаційних іспитів для студентів за певною формою, не входить до компетенції адміністративного суду, адже це повноваження за своєю суттю та природою, є дискреційним та спрямоване на поліпшення виконання професійних функцій фахівцями у галузі охорони здоров`я, при цьому, при перевірці рішення Уряду підлягає питання, чи діяв Кабінет Міністрів України при прийнятті такого рішення в межах та у спосіб визначених законодавством повноважень. 
Крім того, належних та достатніх посилань на порушення процедури прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваного акта, позивачем не наведено. У свою чергу, порушення процедури прийняття акта повинно бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню навіть за відсутності вказаної підстави.
У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України, підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                              О.М. Ганечко 

        Судді                                                                                                                      В.В. Кузьменко

                                                                                                              О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 01.12.2020.