ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
08 жовтня 2020 року 	 	справа № 0840/3918/18	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі №0840/3918/18 (суддя Татаринов Д.В., повний текст рішення складено 15.04.2019р.) за адміністративним позовом Приватного підприємства «Птахофабрика Прилуцького» до скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
          Приватне підприємство «Птахофабрика Прилуцького»  (далі позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступником є Головне управління ДПС у Запорізькій області) (далі відповідач) від 17 травня 2018 року №0007021409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 12  836  419,00грн та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 3  209  104,75грн..
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року позовні вимоги позивача було задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасоване оскаржене позивачем рішення відповідача.
          З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним  була подана апеляційна скарга. Відповідач вважає, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення у даній справі та прийняття нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
          В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу, що за результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 246.3 статті 246 Податкового кодексу України, а саме при обчисленні суми екологічного податку неправомірно застосовано ставку податку на розміщення відходів IV класу небезпеки відходів як “малонебезпечні” та застосовано коефіцієнти 1 та 3 до ставки податку, який встановлюється залежно від місця (зони) розміщення відходів у навколишньому природному середовищі. Наполягає, що послід пташиний є відходом, за розміщення якого позивач має обов`язок нараховувати та сплачувати екологічний податок. 
          Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд повно встановив обставини справи та дав належну оцінку доказам, що подавалися обома сторонами. Просить відмовити у задоволенні скарги відповідача.
          Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, просили задовольнити скаргу відповідача, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог.
          Представники позивача просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу відповідача – без задоволення.
          Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
          З матеріалів справи встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства “Птахофабрика Прилуцького”, з питань дотримання вимог податкового законодавства з екологічного податку за звітні періоди IV квартал 2014 року, І квартал 2015 року, ІІ квартал 2015 року, III квартал 2015 року, IV квартал 2015 року, І квартал 2016 року, II квартал 2016 року, ІІІ квартал 2016 року, IV квартал 2016 року, І квартал 2017 року, II квартал 2017 року, ІІІ квартал 2017 року.
          За результатами проведеної перевірки складено акт №44/08-01-14-09/33210187 від                   26 січня 2018 року ( т.1 а.с. 41-53).
          За висновками акту перевірки,  позивачем порушено вимоги пункту 246.3 статті 246 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок в періоді, що перевірявся, на загальну суму 16 361 247,27 грн., у тому числі: 
          - за 2014 рік - 1 791 305,92грн.: IV квартал 2014 року - 1791305,92грн.;
          - за 2015 рік - 5 352 348,57 грн.: І квартал 2015 року - 733521,86 грн.; ІІ квартал 2015 року - 953303,88 грн.; ІІІ квартал 2015 року - 1070469,72 грн.; IV квартал 2015р. - 1595053,14грн.;
          - за 2016 рік - 5 641 043,76 грн.; І квартал 2016 року - 2240223,12грн.; II квартал 2016 року - 1130233,05грн.; ІІІ квартал 2016 року -1133606,88 грн.; IV квартал 2016 року - 1136980,71грн.;
          - за І-ІІІ квартали 2017 року - 3 576 549,02 грн.: І квартал 2017 року          - 1237905,40 грн.; ІІ квартал 2017 року - 1182736,23 грн.; ІІІ квартал 2017 року - 1155907,39 грн.
          Позивач подавав заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких висновки акту залишено без змін.
          На підставі акту перевірки №44/08-01-14-09/33210187 від 26 січня 2018 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2018 року №0007021409, яким Приватному підприємству “Птахофабрика Прилуцького” збільшено суму грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 12 836 419 ,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 209 104,75 грн., на загальну суму 16 045 523,75 грн. ( т.1 а.с. 34).
          За наслідками розгляду скарги платника податків, Державною фіскальною службою України прийнято рішення, відповідно до якого скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2018 року №0007021409 без змін.
          Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 17.05.2018 № 0007021409 протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржене позивачем рішення відповідача, вказав на безпідставність його прийняття, оскільки позивачем спростовано висновки акту перевірки про допущення порушень вимог податкового законодавства, а саме при розрахунку належного до сплати екологічного податку у перевіряємому періоді.
          Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування рішення, з огляду на наступне.
          Податковим органом в акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем пункту 246.3 статті 246 Податкового кодексу України у зв`язку з тим, що пташиний послід є відходом, а оскільки його клас небезпечності не встановлено, то повинна застосовуватись ставка податку встановлена за розміщення відходів І класу небезпечності. Пташиний послід не є вторинною сировиною, а є відходом, у розумінні положень Закону України “Про відходи”, а тому не підпадає від визначення пункту 240.5 статті 240 ПК України. За висновками відповідача, позивачем занижено податкові зобов`язання з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах на загальну суму 16 361 247,27грн..
          Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство “Птахофабрика Прилуцького” зареєстроване як юридична особа 01 жовтня 2004 року, види діяльності якого є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, насіння олійних культур; 01.47 розведення свійської птиці; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.
          Як визначає Закон України “Про відходи” відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
          Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 1 Закону України “Про відходи” визначено, що зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення).
          Розміщенням відходів є зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах. Відведеними місцями чи об`єктами є місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки, тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.
          Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 1 Закону України “Про відходи” визначено, що зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення).
          В результаті господарської діяльності у Приватного підприємства “Птахофабрика Прилуцького” утворюється побічний продукт тваринного походження – пташиний послід.
          Пташиний послід обліковується на підприємстві на рахунку №209 «Інші матеріали», згідно актів використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, у 2017 році пташиний послід внесено як органічні  добрива на власні землі загальної площі 285га ( т.1 а.с. 50 (акт перевірки арк. 18)).
          Тобто, актом перевірки встановлено факт використання позивачем пташиного посліду як вторинної сировини у власній господарській діяльності.
          Позивачем надано рішення Виконавчого комітету Димитрівської сільської ради Оріхівского району Запорізької області №18 від 22.06.2012р, відповідно до якого ПП «Птахофабрика Прилуцького» має у власності послідосховище площею 1,9га.
          Таким чином є підтвердженим факт, що пташиний послід розміщується на території Приватного підприємства “Птахофабрика Прилуцького” і використовується останнім як вторинна сировина.
          Пунктом 240.5 статті 240 ПК України визначено, що не є платниками податку за розміщення відходів суб`єкти господарювання, які розміщують на власних територіях (об`єктах) виключно відходи як вторинну сировину.
          Розміщення відходів – постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів (підпункт 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
          Відведені місця чи об`єкти – місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами (абзац шістнадцятий статті 1 Закону № 187/98-ВР).
          Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що платниками екологічного податку за розміщення відходів є лише ті суб`єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.
          Аналогічний правовий висновок відображено у постановах Верховного Суду від 12.02.2019р у справі № 808/9526/14 та від 12.06.2018р у справі № 809/964/17. 
          Відповідачем не доведено, що позивач зберігає відходи у спеціально відведеному місці, на використання якого отримано дозвіл уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Навпаки, в акті перевірки відображено, що таких дозволів позивач не отримував, ним не розроблені спеціальні паспорти на місця чи об`єкти зберігання або видалення відходів, в яких зазначається  найменування та код відходів (арк.9 акту перевірки)               (т.1 а.с. 46).
          В листі на звернення позивача Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області Міністерства охорони навколишнього природного середовища, зазначено, що продукти метаболізму, що використовуються для виробництва органічних добрив, не є відходами, тобто не відносяться до переліку відходів, який надається для отримання дозволу на розміщення відходів (арк ату перевірки 18) (т.1 а.с. 50). 
          З урахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не є платником екологічного податку за розміщення відходів (пташиного посліду) у перевіряємому періоді, а отже йому безпідставно донараховано податкові зобов`язання з екологічного податку та застосовано штрафні санкції оскарженим податковим повідомленням-рішенням.
          Посилання відповідача в апеляційній скарзі та в акті перевірки на матеріали кримінального провадження щодо засмічення земельної ділянки відходами виробництва, на доказову базу щодо фактів порушення норм природоохоронного законодавства в частині не встановлення класу небезпеки відходів посадовими особами ПП «Птахофабрика Прилуцького», колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на те, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства.
          Посиланням на недотримання норм природоохоронного законодавства не може здійснюватися обґрунтування податкового правопорушення щодо не нарахування суми екологічного податку за розміщення відходів, адже  положення Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пов`язують обов`язок особи щодо сплати вказаного податку саме із розміщенням відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого органу.
          Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року                              у справі № 0840/3918/18 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
          Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.10.2020р.
          Повний текст постанови виготовлено 16.10.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак