ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9349/20 Справа № 203/3120/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення.
       Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 
       Вказана квартира розташована в кооперативному будинку кооперативу «Заря-14» і належала на праві власності ОСОБА_3 . 
       На підставі протоколу зборів кооперативу остання була прийнята до членів кооперативу та їй було виділено квартиру на підставі ордеру №1439 від 22.08.1975 року.
       Згідно довідки ЖБК «Заря-14» від 11.08.1975 року ОСОБА_3 вступила до кооперативу та сплатила пай за квартиру в повному обсязі. 
       03.09.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно ОСОБА_4 . 
       Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом на спірну квартиру та постановою нотаріуса від 17.04.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва. 
       Також було з`ясовано, що 24.10.2014 року право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11.11.2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції. 
       14.11.2014 року право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано за ОСОБА_6 , а останньою за договором дарування від 13.03.2015 року подаровано ОСОБА_1 .

       Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у справі №203/4121/15-ц було визнано незаконним рішенням реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В задоволенні позовних вимог про витребування квартири від ОСОБА_7 та про припинення за останньою права власності на квартиру апеляційним судом було відмовлено з посиланням на передчасність цих вимог без попереднього вирішення питання про визнання недійсним договору дарування квартири від 13.03.2015 року.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Спірну квартиру вона заповіла ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2019 року у справі №203/2441/17, квартиру було витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , скасовано запис про державну реєстрацію за нею права власності на квартиру.
       30.07.2019 року державним реєстратором за позивачкою було зареєстровано право власності на квартиру. 
       12.08.2019 року вона звернулась до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про передачу їй ключів від вхідних дверей квартири та звільнення останньої. 
       18.08.2019 року вона особисто звернулась до ОСОБА_1 з проханням віддати ключі та звільнити квартиру. Остання, знаходячись в квартирі, двері їй не відчинила, до квартири не пустила, ключі не віддала. 
       Таким чином, ОСОБА_1 не маючи законних підстав перебувати в квартирі, оскільки її право власності на це житло припинено та скасоване, умисно чинить їй перешкоди, як законному власнику квартири, користуватись та розпоряджатись останньою.
       Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виселивши з квартири відповідачу ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення та вселивши її (позивачку) до вказаної квартири (а.с.2-8).
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення – задоволено повністю.
       Усунено позивачці ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
       Виселено відповідачку ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та вселити до вказаної квартири позивачку ОСОБА_2 .
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.79-83).
       Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року виселено відповідачку ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого житлового приміщення та вселено до вказаної квартири позивачку ОСОБА_2 (а.с.88-89).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 проживала в квартирі АДРЕСА_1 , в яку вселилась у передбаченому законом порядку на підставі ордеру №1439 від 22.08.1975 року.
       В подальшому остання вступила до ЖБК №14 «Заря», повністю сплатила пайовий внесок за квартиру та у відповідності до ст.15 діючого на той час Закону України «Про власність», набула право власності на зазначену квартиру.
       03.09.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. за реєстровим №3601, за яким заповідала все належне їй майно ОСОБА_4 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якою увійшла квартира АДРЕСА_1 .
       В межах встановленого законом шестимісячного строку ОСОБА_4 прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено постановою нотаріуса від 17.04.2015 року, в зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.
       Крім того, ОСОБА_5 на підставі довідки ЖБК №14 «Заря» від 02.10.2010 року про сплату паю за спірну квартиру, звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на останню та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.11.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на квартиру, незважаючи на те, що в спадковому реєстрі було зареєстровано запис про заповіт ОСОБА_3 та зареєстровано спадкову справу із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 , яка також була зареєстрована в цій квартирі.
       Згідно пояснювальної записки голови правління та головного бухгалтера ЖБК №14 «Заря», які надані на ім`я прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, довідка була видана про сплату паю по цій квартирі ОСОБА_5 на підставі обмінного ордера, виданого на ім`я ОСОБА_3 , в якому було вписано ОСОБА_5 та його заяви про вступ до кооперативу.
       Проте, як вбачається із обмінного ордеру №1439 від 22.08.1975 року, виданого Бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в графі список осіб, які вселяються по ордеру зазначено лише ОСОБА_3 , якій і видано цей ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , але ОСОБА_5 у цьому ордері відсутній.
       Крім того, відповідно до вказаного ордеру від 22.08.1975 року цей ордер діє 40 днів, а згідно виписки з протоколу зборів ЖБК №14 «Заря» від 11.11.1975 року ОСОБА_3 було прийнято в члени цього кооперативу та виділено їй спірну квартиру. Проте цими зборами не вирішувалося питання про включення до ордеру на житло ОСОБА_5 , якому на той час було 1 рік та 6 місяців від народження, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Запоріжжя та відповідно надання йому разом з ОСОБА_3 житлової квартири не вирішувалося.
       Після реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , останній на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим №1285, продав квартиру ОСОБА_6 .
       В свою чергу ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 13.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстровим №433, подарувала квартиру ОСОБА_1 .
       На підставі вказаного договору дарування за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2015 року.
       Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ЖБК №14 «Заря», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, треті особи – приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., ОСОБА_9 , про встановлення факту належності квартири, визнання незаконним та скасування рішення реєстраційної служби, витребування майна, визнання права власності за заповітом, скасування права власності, стягнення матеріальної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа – ОСОБА_6 , про визнання особи добросовісним набувачем квартири, визнання права власності.
       Зазначеним вище рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов ОСОБА_4 , визнано незаконним рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції індексний номер 17100045 від 11.11.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на цю квартиру в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3 .
       При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру та витребування її з незаконного володіння, апеляційний суд вважав ці вимоги передчасними, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги про визнання недійсним договору дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
       Також рішенням державного реєстратора від 26.06.2017 року ОСОБА_4 було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру через наявність реєстрації права власності на неї за ОСОБА_1 ; неможливість встановити за поданим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року факту припинення або скасування права власності ОСОБА_1 на квартиру, оскільки квартира не повернута ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння, а договір дарування від 13.03.2015 року не визнано недійсним.
       В зв`язку з цим, ОСОБА_4 звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання договорів недійсними, витребування майна, скасування запису про реєстрацію права власності (цивільна справа №203/2441/17).
       05.05.2017 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу Кір?як К.А. за реєстровим №631, за яким заповідала, зокрема, всі належній їй права на квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 .
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла та 10.05.2018 року, тобто протягом встановленого законом шестимісячного строку, ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М.С. з заявою про прийняття спадщини.
       В рамках зазначеної цивільної справи №203/2441/17 ОСОБА_2 було залучено в якості правонаступника ОСОБА_4 та рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2019 року позов останньої було задоволено частково, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , як спадкоємця власника вказаної квартири ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану вище квартиру.
       На підставі вказаного рішення суду 30.07.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
       З матеріалів справи вбачається, що після набуття права власності на квартиру позивачка зверталась до відповідачки з письмовою вимогою звільнити квартиру від особистих речей, виселитись та передати ключі від вхідних дверей.
       Також, як зазначила позивачка та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 18.08.2019 року ОСОБА_2 в присутності вказаних свідків особисто прийшла до спірної квартири з проханням до ОСОБА_1 звільнити останню та передати ключі від квартири. Проте, відповідачка її до квартири не впустила.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
       Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
       Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
       Також відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
       Частиною 1 ст.391 ЦК України встановлено. що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Зазначена вище норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод в користуванні власником своєю власністю.
       Як встановлено судом та було наведено вище, спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 та після смерті останньої увійшла до складу спадщини, право на спадкування якої набула ОСОБА_4 на підставі заповіту від 03.09.2010 року.
       Проте, право власності на спірну квартиру незаконно було зареєстроване 11.11.2014 року за ОСОБА_5 , а в подальшому за договором купівлі-продажу від 14.11.2014 року перейшло у власність ОСОБА_6 , а за договором дарування від 13.03.2015 року – у власність ОСОБА_1 .
       Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц, було визнано незаконним рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.11.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на цю квартиру в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3 .
       Позивачка ОСОБА_2 на підставі складеного ОСОБА_4 05.05.2017 року заповіту, з моменту смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 набула право на отримання у спадщину спірної квартири, що належала померлій на підставі рішення суду.
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2019 року у цивільній справі №203/2441/17 було витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , як спадкоємця власника вказаної квартири ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану вище квартиру
       На підставі вказаного рішення суду 30.07.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
       Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , має намір вселитись та проживати в останній, проте в квартирі на теперішній час продовжує мешкати відповідачка ОСОБА_1 , яка відмовляється виселитись з квартири в добровільному порядку та чинить позивачці перешкоди в доступі до квартири та вселенню.
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі. 
       Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: