ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2415/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран, 
секретар судового засідання Іванов І.В.
за участю представників сторін: 
від позивача: Р.К. Саєнко
від відповідача: не з`явився
від третіх осіб: В.М. Остапенко (НАК «Нафтогаз України»)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” та Акціонерного товариства „Укртрансгаз” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 (суддя Желєзна С.П., м. Одеса, повний текст рішення складено 14.01.2020) 
у справі № 916/2415/19
за позовом Акціонерного товариства „Укртрансгаз” 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „Ренесанс”
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 
- Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”
- Акціонерного товариства „Одесагаз”
про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії, 
                                            
                                                                     В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Акціонерне товариство „Укртрансгаз” (далі також – АТ „Укртрансгаз”) звернулось до Господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „Ренесанс”  (далі також – ТОВ  „УК „Ренесанс”, Компанія) про зобов`язання останнього повернути безпідставно набуте майно – природний газ у обсязі 230,482 тис. куб. метрів та стягнення 1303055,34  грн., що є вартістю безпідставно набутого майна. 
В обґрунтування позову АТ „Укртрансгаз” послалось на факт безпідставного набуття  відповідачем у січні-березні 2017 року природного газу із газотранспортної системи, власником якого є позивач. Також позивач зазначив, що для відбору природного газу відповідач зобов`язаний укласти  договір постачання природного газу, що прямо передбачено Кодексом газотранспортної системи та Правилами постачання природного газу, однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та за відсутності договірних відносин із позивачем здійснив відбір природного газу із газотранспортної системи, що, на думку позивача, свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та стягнути з останнього вартість набутого майна.
У правове обґрунтування позову назване товариство послалось на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. 
Ухвалою місцевого господарського суду від 17.10.2019 до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, було залучено Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (далі також – АТ „НАК „Нафтогаз України”) та Акціонерне товариство „Одесагаз” (далі також – АТ „Одесагаз”). 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 в позові відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.            Не погодившись із вказаним рішенням, АТ „НАК „Нафтогаз України” звернулось до Південно–західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Серед доводів апеляційної скарги наведені, зокрема, наступні:
-  суд першої інстанції  мав дослідити саме фактичні обставини справи: чий природний газ фактично спожив відповідач у спірний період; чи підтверджується документально належними доказами споживання газу у спірному обсязі та з ресурсу якого постачальника, однак даним обставинам судом не було надано оцінки;
- місцевий господарський суд, здійснивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ „НАК „Нафтогаз України”, вийшов за межі доказування у даній справі;
- висновки суду щодо споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ „НАК „Нафтогаз України” не ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах;
- в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ АТ „НАК „Нафтогаз України”, який міг би спожити відповідач, тому висновки суду щодо споживання газу з ресурсу названого товариства у цей період є безпідставними.
Крім того, АТ „Укртрансгаз” також звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020, в якій, посилаючись не неповне з`ясування судом та недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Так, апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції  стосовно відбору природного газу відповідачем нібито за договором постачання природного газу, укладеним з АТ „НАК „Нафтогаз України”, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодними доказами, адже суд не врахував, що у відповідача відсутні за спірні періоди акти приймання-передачі природного газу. Скаржник зауважив, що місцевий господарський суд залишив поза увагою здійснення відповідачем відбору природного газу з ресурсу позивача в обсязі 230,482 тис.куб.м., внаслідок чого безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні відповідних позовних вимог. АТ „Укртрансгаз” вказало на безпідставність висновку суду щодо альтернативності позовних вимог як однієї з підстав для відмови у позові, оскільки дане питання вирішується судом безпосередньо на стадії відкриття провадження у справі та може бути лише підставою для відмови у відкритті такого провадження, однак ні в якому разі не є підставою для відмови у позовних вимогах.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19; поновлено Акціонерному товариству „Укртрансгаз” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства „Укртрансгаз” на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19; об`єднано в одне провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” та Акціонерного товариства „Укртрансгаз” на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19; встановлено учасникам справи строк до 03.04.2020 для подання відзивів на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 03.04.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19.          Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2020 розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” та Акціонерного товариства „Укртрансгаз” на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19 призначено на 16.06.2020 о 10:00 год.
11.06.2020 до суду надійшла заява ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс” про розгляд справи без відповідача.
Відзиви на апеляційні скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
16.06.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення позивача, до яких не додано доказів направлення копій цих пояснень іншим учасникам справи.
У судовому засіданні 16.06.2020 представник АТ „Укртрансгаз” просив надати час, оголосивши перерву, для надсилання копій вказаних пояснень іншим учасникам справи.           Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні 16.06.2020 оголошено перерву до 11.08.2020 о 12:00 год., про що представники позивача, які були присутні в судовому засіданні, повідомлені під розписку, а інші учасники справи – відповідною ухвалою суду від 16.06.2020. 
07.08.2019 електронною поштою до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання АТ „НАК „Нафтогаз України” про участь в судовому засіданні, що призначене на 11.08.2020 о 12:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.08.2020 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки АТ „НАК „Нафтогаз України” звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою електронної пошти лише 07.08.2020, у той час як судове засідання призначене на 11.08.2020 о 12:00 год., тобто менше, ніж за п`ять днів, як встановлено вимогами ст. 197 ГПК України.
До суду апеляційної інстанції також надійшли додаткові письмові пояснення АТ „Укртрансгаз” та додаткові пояснення АТ „НАК „Нафтогаз України”.
У судовому засіданні 11.08.2020 оголошено перерву до 29.09.2020 о 12:00 год.
Ухвалою від 11.08.2020 повідомлено ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс”, АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” та АТ „Одесагаз” про те, що судове засідання у справі № 916/2415/19 відбудеться 29.09.2020 о 12:00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (м. Одеса, пр-т Шевченка, 29), зал судових засідань №1, 2-й поверх; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „Ренесанс” та Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо проведення розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „Ренесанс” з Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” за спожитий відповідачем газ в кількості 230,482 тис.куб.м за період з січня по березень 2017 року.           22.09.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи “EasyCon”, яке задоволено ухвалою суду від 23.09.2020.
          У судовому засіданні 29.09.2020 оголошено перерву до 15.10.2020 о 15:00 год.
           06.10.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку “EasyCon”, яке задоволено ухвалою від 12.10.2020.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 11.08.2020 представники апелянтів підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного рішення суду.
Справа розглядалась, з урахуванням карантину та перебування судів зі складу колегії у відпустках, у розумний строк.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на позов, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 26.08.2016 між АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”  (Постачальник) та  ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс” (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №3609/1617-ТЕ-23, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальником прийнято  на себе зобов`язання щодо передання у власність Споживачу з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. природного газу, а Споживачем  - зобов`язання оплати його на умовах договору. Газ, який постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. 
Відповідно до преамбули Договору АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” та ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс” при підписання даного договору керувались Законом України „Про ринок природного газу” та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758 „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)”.
Згідно з  п. 2.1 Договору АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” зобов`язується, зокрема, передавати Споживачу природний газ  у  січні -  березні 2017р. 
Пунктом 3.2 Договору встановлено, що Споживач подає Постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги постачання підтверджуються Постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. 
Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 договору).  
Відповідно до п. 7.1 договору Споживач має право, зокрема, отримувати природний газ відповідно до умов цього договору. 
Пунктом 7.2 договору визначено обов`язки Споживача, у тому числі обов`язок самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу. 
У подальшому між сторонами було укладено договір постачання природного газу №3610/1617-БО-23 від 14.09.2016, умовами якого також передбачено поставку АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” природного газу на користь ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс” з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. 
Листами від 30.01.2017 №26-823/1.2-17 та від 02.03.2017 №26-2176/1.2-17 АТ „НАК „Нафтогаз України” повідомило Компанію про те, що у зв`язку із наявністю заборгованості за спожитий природний газ товариством не виділено номінацій на споживання відповідачем природного газу на лютий та березень 2017 року.  
31.01.2017 та 28.02.2017 ТОВ „Управляюча компанія „Ренесанс” були складені акти приймання-передачі природного газу відповідно до договорів постачання природного газу, які не були підписані АТ „НАК „Нафтогаз України”, натомість останнє повідомило відповідача листом від 19.04.2017 №26-3573/1.2-17 про відсутність підстав для підписання актів  приймання-передачі газу, оскільки протягом вказаного періоду номінації на постачання природного газу відповідачеві виділені не були. 
31.01.2017 між АТ „Укртрансгаз” (Покупець) та АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (Продавець) було укладено договір про закупівлю природного газу №1701001564-ВТВ, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у січні – квітні 2017 року природний газ (для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, а також забезпечення балансування), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. 
За умовами п. 3.2 даного договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 30 квітня 2017 року включно, а в частині розрахунку – до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).  
31.01.2017 на виконання умов договору про закупівлю природного газу №1701001564-ВТВ між АТ „Укртрансгаз” та АТ „НАК „Нафтогаз України” було підписано акт приймання-передачі  природного газу в обсязі 731439,744 тис. куб.м. вартістю 6125661568,06 грн., 28.02.2017 -  акт приймання-передачі природного газу в обсязі 643105,799 тис. куб.м. вартістю 5919145774,00 грн., 31.03.2017 - акт приймання-передачі природного газу в обсязі 143355,00 тис. куб.м. вартістю 1353156516,00 грн.
Як зазначив позивач, згідно зі звітами ПАТ „Одесагаз” про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальникам у січні-березні 2017 року АТ „НАК „Нафтогаз України” мало підтверджені обсяги номінацій, а з додатку до звіту (алокації) про фактичні обсяги розподілу природного газу вбачається, що обсяг спожитого ТОВ „УК „Ренесанс” у січні – березні 2017р. природного газу без підтверджених номінацій складає 230,482 тис. куб. метрів.
Як вбачається з підписаної головним бухгалтером довідки АТ „Укртрансгаз”, дане товариство у січні - березні 2017 року здійснювало списання природного газу на балансування. 
За положеннями ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів визначені приписами частини другої ст. 16 ЦК України  та ст. 20 ГК України. 
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: 
1)          факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 
2)          відсутність для цього правових підстав.          Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.
За положеннями глав 82 і 83    ЦК України     для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, а для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №757/16163/17 зазначено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Таким чином, кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Правові засади функціонування ринку природного газу Закону України визначені положеннями Закону України „Про ринок природного газу” від 9 квітня 2015 року № 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України  „Про ринок природного газу” оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. 
Пунктом 1 частини 1 статті 3 названого Закону визначено, що ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу. 
Частинами 1, 3 ст. 12 цього Закону передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. 
За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України „Про ринок природного газу” споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Згідно з п. 1 розділу II Правил постачання природного  газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
Відповідно до абз. 1-3 п. 9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.
У силу абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.
Постановою  Кабінету  Міністрів України від 01.10.2015 №758 „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)” (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” придбавати природний газ, видобутий ПАТ “Укргазвидобування”, для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії відповідно до цього Положення за цінами, на умовах та у порядку, що визначаються пунктами 6-8 цього Положення.
Пунктом 17 даної постанови встановлено, що постачання природного газу АК “Нафтогаз України” виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.
Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК “Нафтогаз України” на період до 1 квітня 2017 р. за таких умов: укладення виробником теплової енергії з НАК “Нафтогаз України” договору постачання природного газу відповідно до законодавства; відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК “Нафтогаз України” за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК “Нафтогаз України” за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК “Нафтогаз України” договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК “Нафтогаз України” договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК “Нафтогаз України” та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК “Нафтогаз України”), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК “Нафтогаз України”, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).
За приписами статті 20 Закону України „Про ринок природного газу” оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.
З метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб (п. 4 ч. 2 ст. 22 названого Закону).
Згідно з п. 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 59 Закону України  „Про ринок природного газу” суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками.
Положеннями  5 глави 1 розділу I  Кодексу газотранспортної системи, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), визначено, що місячна номінація – це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності); несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу; підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника. 
Пунктами 13, 14 розділу II Правил постачання природного газу передбачено, що Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема,  в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування. За необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС.     
У своїй позовній заяві АТ „Укртрансгаз” зазначило, що виступає Оператором газотранспортної системи, що не заперечувалось учасниками справи, а тому згідно зі ст. 75 ГПК України не потребує доказування, оскільки у суду немає сумніву щодо достовірності вказаної обставини.
Матеріали справи свідчать про те, що АТ „Укртрансгаз” у січні - березні 2017 року було придбано природний газ на підставі договору постачання природного газу про закупівлю природного газу №1701001564-ВТВ від 31.01.2017, укладеного з АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”.
Судова колегія зазначає, що наявність для АТ «НАК «Нафтогаз України» імперативу (обов`язку) щодо постачання природного газу певним особам, встановлена підпунктом 1 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» від 05.10.2016 № 742-р, Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187.
Судом апеляційної інстанції враховується роз`яснення регулятора – Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надане у листі від 18.07.2018 № 6367/16.3.2/7-18, згідно із яким, у разі якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на ПАТ «НАК «Нафтогаз України». 
Враховуючи наведене, а також умови договорів постачання природного газу, з урахуванням встановлення судом факту спожиття відповідачем у спірний період природного газу в обумовленому договорами обсязі, суд зазначає, що подання чи неподання номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України» не входить до компетенції споживача та жодним чином не свідчить про безпідставне спожиття відповідного газу.          Відтак, розглянувши спір по суті, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний господарський суд, про те, що ТОВ „УК „Ренесанс”  здійснювало споживання природного газу у січні-березні 2017р. із дотриманням  вимог  чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” договору постачання природного газу.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають із отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження   повідомлення Постачальником (АТ „НАК „Нафтогаз України”) ТОВ „УК „Ренесанс” про наявність у останнього обов`язку обмежити споживання природного газу. Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як і доказів на підтвердження вжиття Постачальником або Оператором ГРМ/ГТС на замовлення Постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача свідчать про недоведеність позивачем факту споживання відповідачем у січні - березні 2017р. природного газу із порушенням вимог чинного законодавства.
Факт не підписання між постачальником та споживачем актів приймання-передачі природного газу не впливає на результати вирішення даного спору, оскільки зазначене питання стосується виключно належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання природного газу.
Отже, враховуючи наявність укладеного між ТОВ „УК „Ренесанс” та АТ „НАК „Нафтогаз України” договору постачання природного газу, яким передбачено поставку природного газу у січні - березні 2017р., укладеного з дотриманням  постанови  Кабінетом  Міністрів України від 01.10.2015р. №758, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення відповідача про наявність у останнього обов`язку обмежити споживання природного газу, а також вжиття з боку Постачальника або Оператора  ГРМ/ГТС на замовлення Постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про недоведеність позивачем факту неправомірного споживання відповідачем природного газу у січні - березні 2017р. 
Стосовно звернення позивача із одночасними вимогами про повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, необхідно зауважити, що відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.  
Виходячи з положень Закону України „Про ринок природного газу”, діяльність щодо зберігання природного газу здійснюється спеціальним суб`єктом ринку природного газу - оператором газосховища, який отримує ліцензію на здійснення вказаного виду господарської діяльності. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача ліцензії на здійснення такого виду діяльності як зберігання природного газу, тобто відповідач не виступає оператором газосховищ. 
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність жодних підстав для задоволення позовних вимог АТ „Укртрансгаз” про зобов`язання відповідача, який, в даному випадку, виступає споживачем природного газу, повернути безпідставно набуте майно.   
За таких обставин судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог АТ „Укртрансгаз” до ТОВ „УК „Ренесанс” про зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно – природний газ у обсязі 230,482 тис. куб. метрів та стягнення 1303055,34 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна.  
Колегія суддів зазначає, що посилання скаржників на те, що через газорозподільну систему, оператором якої є позивач, відповідач здійснив несанкціонований відбір газу, належного саме АТ “Укртрансгаз” (а не АТ “НАК “Нафтогаз України” чи будь-якому іншому постачальнику), не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.76, 77 ГПК України. 
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
          У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, а отже, апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за їх подання і розгляд не відшкодовуються.
          Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз»  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2020 у справі № 916/2415/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 20.10.2020.

Головуючий суддя                                                             Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                         Л.О. Будішевська

Суддя                                                                                         С.В. Таран