ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2020 р.           Справа№ 911/1989/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Кропивної Л.В. 

при секретарі:                               Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:
від позивача: Манжула Ю.А. (ордер серія КС №762804 від 14.07.2020 року);  
від відповідача: Дударенко А.М. (ордер серія КС №152421 від 28.10.2020 року)  
розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі"
на рішення господарського суду Київської області від 16.09.2020 року 
у справі №911/1989/20 (суддя Сокуренко Л.В.)      
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі"
про стягнення 19 570, 81 грн., -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

У липні 2020 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ" звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" про стягнення 19  570, 81 грн.
29.07.2020 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 50), відповідно до якої останній повідомив суд, що відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості, а саме: сплачено повністю суму основного боргу у розмірі 10  445, 26 грн. і тому, позивачем зменшено позовні вимоги на суму сплаченої основної заборгованості.
Рішенням господарського суду Київської області від 16.09.2020 року у справі №911/1989/20, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСОЮЗ" 579, 54 грн. нарахованої пені, 8 533, 58 грн. штрафу та 2 099, 14 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №72 від 15.01.2016 року, щодо своєчасної оплати за надані послуги. Доказів припинення дії чи розірвання договору відповідачем не надано, а тому стягнення неустойки є обґрунтованим та доведеним. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 16.09.2020 року у справі №911/1989/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "АВТОСОЮЗ". Окрім того, відповідачем разом з апеляційною скаргою було подано клопотання про призначення комплексної судової (почеркознавчої та технічної) експертизи Акта приймання-передач поточний ремонт №W291738 від 24.04.2020 року. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції, не було взято до уваги те, що позивачем не доведено факт виконання робіт саме на підставі договору №72 від 15.01.2016 року, який припинив свою дію. Обслуговування виконувалось на підставі договору від 27.04.2020 року, (наряд-замовлення 291738 від 27 квітня 2020 року, акт виконаних робіт від 28.04.2020 року) за умовами якого не передбачено неустойка, за неналежне виконання умов договору, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" та призначено справу до розгляду. 
24.11.2020 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а також заперечення на клопотання про призначення експертизи.   
В судовому засіданні 15.12.2020 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити у повному обсязі.  
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.01.2016 року між ТОВ "АВТОСОЮЗ" (виконавець, позивач) та ТОВ "Агрофірма Княжичі" (замовник, відповідач) був укладений договір №72 про сервісно-технічне обслуговування (договір). (а.с. 5-7)
За умовами пункту 1.1 зазначеного договору, сторони узгодили, що виконавець зобов`язується виконувати комплекс робіт (далі за текстом - роботи) по сервісно-технічному обслуговуванню і ремонту автомобілів замовника, вказаних у додатку №1 до даного договору, згідно заявок замовника, а замовник зобов`язується приймати і своєчасно сплачувати роботи на умовах, визначених у даному договорі. (а.с. 5)
Пунктами 2.4 та 2.5 договору визначено, що замовник передає автомобіль виконавцю для проведення робіт за актом прийому-передачі. При цьому передача автомобіля здійснюється виключно при пред`явленні документа, що засвідчує особу замовника (паспорт або посвідчення водія для фізичних осіб і довіреність для представників юридичних осіб); свідоцтва про реєстрацію автомобіля; документа, який підтверджує право замовника на розпорядження автомобілем, якщо він не є його власником, комплекту ключів до автомобіля. Адреса місця виконання робіт: м. Київ, пр-т Московський, 28.
Відповідно до пунктів 3.1-3.3, 3.5 договору, приймання - здача робіт здійснюється після їх повного виконання. Приймання робіт здійснюється візуальною перевіркою замовником обсягу і якості виконаних робіт. Правовим документом, що підтверджує виконання робіт належним чином і підставою для взаєморозрахунків, є підписання сторонами акту виконаних робіт.
Передача автомобіля замовника після виконання робіт здійснюється виконавцем виключнопри пред`явленні замовником або представником замовника документа, що посвідчує особу (та довіреності від замовника на його представника) та документа, що посвідчує право розпоряджатися даним автомобілем.
Відповідно до п. 4.3 договору,  замовник сплачує 100% вартості робіт, визначених в акті виконаних робіт, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних робіт.
Строк дії договору визначено пунктами 10.7 та 10.8 договору якими сторони погодили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє в частині прийняття виконавцем заявок на виконання робіт до 31.12.2016 року, а в інших випадках до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія договору  продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвати цей договір не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку його дії.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2020 року позивачем, на підставі заявки W291738 відповідача щодо здійснення технічного обслуговування у позивача автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 , прийнято транспортний засіб на технічне обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі поточний ремонт № W291738 від 27.04.2020 року (а.с. 110-112).
На виконання умов договору, відповідачу було надано послуги з технічного обслуговування автомобіля SKODA OCTAVIA, № кузова НОМЕР_1 на загальну суму 28 445,26 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № W291738/121060902 від 28.04.2020 року, який підписано з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень. (а.с. 8), що свідчить про прийняття відповідачем послуг наданих позивачем.    
Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції,  відповідачем здійснено повну оплату за надані послуги у розмірі 28 445,26 грн., а саме: 05.06.2020 року у сумі 5 000,00 грн., 19.06.2020 року у сумі 13 000,00 грн. (до пред`явлення позову) та 15.07.2020 року у сумі 10 445,26 грн. (після відкриття провадження у справі в зв`язку із чим, позивачем було подано заяву про зменшення суми позову на суму основного боргу, яка була прийнята судом), що підтверджено довідкою графіком оплат по рахунку №121060902 від 28.04.2020 року (яка надана відповідачем) (а.с. 65).
Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідачем, як замовником, було порушено умови договору №72 від 15.01.2016 року про сервісно-технічне обслуговування в частині здійснення оплати за надані послуги, тому при зверненні з позовом позивач просив стягнути 10 445,26 грн. основного боргу, 591, 97 грн. пені та 8 533, 58 грн. штрафу. Під час розгляду справи, відповідачем було погашено суму основного боргу в розмірі 10  445, 26 грн., тому позивачем зменшено позовні вимоги на суму сплаченої основної заборгованості та останній просив стягнути 591, 97 грн. - пені та 8 533, 58 грн. - штрафу за прострочення оплати заборгованості.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач своєчасно не розрахувався за надані послуги по договору №72 від 15 січня 2016 року, який  є діючим  на час виконання робіт по сервісно-технічному обслуговуванню автомобіля,  відповідно до п. 7.2 повинен сплатити пеню та штраф. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так за своєю правовою природною, укладений між сторонами правочин є  договором про надання послуг.
Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вже зазначалось, та свідчать матеріали справи, строк дії договору визначений в пунктах 10.7 та 10.8 договору, за  якими  цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє в частині прийняття виконавцем заявок  на виконання робіт до 31.12.2016 року, а в інших випадках до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. При цьому, дія договору  продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвати цей договір  не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку його дії.
Окрім того, пунктом 10.1 договору сторони визначили, що цей договір може бути змінений або доповнений або припинений за взаємною згодою сторін. Зміни або доповнення фіксуються в додаткових угодах, що підписуються уповноваженими представниками сторін.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача із заявою про розірвання спірного договору, також відсутні будь-які докази, які би свідчили про домовленість між сторонами щодо припинення дії договору, зокрема, укладені додаткові угоди тощо.  
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент надання послуг позивачем відповідачу з технічного обслуговування автомобіля (27.04.2020-28.04.2020) договір №72 про сервісно-технічне обслуговування від 15.01.2016 року не був розірваним або припиненим і в свою чергу, є дійсним та чинним. Таким чином, доводи апеляційної скарги, що договір №72 від 15.01.2016 року припинив свою дію, а позивач виконував роботи за договором, укладеним у спрощений спосіб від 27.04.2020 року (наряда-замовлення №291738), в якому не передбачена неустойка, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними та допустимими доказами у справі. 
        Як вже зазначалось вище, позивач свої зобов`язання виконав належним чином у відповідності до умов договору. Акт виконаних робіт № W291738/121060902 від 28.04.2020 року на суму 28  445, 26 грн. з боку відповідача підписано без зауважень та заперечень. 
           За умовами п. 4.3 договору,  замовник сплачує 100% вартості робіт, визначених в акті виконаних робіт, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних робіт.
З матеріалів справи вбачається, що  строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав 04.05.2020 року (28.04.2020 року+ 5 календарних днів, з урахуванням вихідних днів).
Як вже зазначалось, відповідачем  несвоєчасно була здійснена оплата за надані послуги частинами, починаючи з 05.06.2020 року, а саме: 05.06.2020 року у сумі 5   000, 00 грн., 19.06.2020 року у сумі 13 000, 00 грн. та 15.07.2020 року у сумі 10 445, 26 грн., отже відповідачем здійснено оплату по договору з простроченням строків, визначених умовами п.4.3 договору, що є підставою для застосування штрафних санкцій визначених п.7.2.
Так, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 591, 97 грн., починаючи з 04.05.2020 року та штраф у розмірі 8 533, 58 грн. за прострочення строків сплати коштів за договором, на підставі п. 7.2 договору та ч. 4 ст. 231 ГК України.
           У відповідності до ст.ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.  Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно ст.  546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.
Частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 551 ЦК України)
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто  є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 року у справі №908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 року у справі №3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі №3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі  №922/1720/17.
Як зазначалось вище, за умовами п. 7.2 договору, у випадку порушення замовником зобов`язань щодо оплати робіт по договору, він зобов`язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати робіт за цим договором понад 30 календарних днів замовник сплачує штраф в розмірі 30% від суми прострочення.
За приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до  ст. 254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Колегія суддів перевіривши розрахунок неустойки, погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки  останній п`ятий календарний день припадає на 03.05.2020 року, який був вихідним днем, а отже, останнім днем строку оплати був 04.05.2020 року, тому право на нарахування неустойки у позивача виникло лише з 05.05.2020 року.
Отже, колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі 579, 54 грн. за період 05.05.2020 року по 08.07.2020 року, а в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 8  533, 58 грн. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач щодо розрахунку пені та штрафу заперечень не заявляв, контрозрахунку не надавав.
         Щодо клопотання відповідача про призначення проведення комплексної судової (почеркознавчої та технічної) експертизи акту прийняття-передачі поточного ремонту від 24.04.2020 року, колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідно спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;  жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів надані сторонами викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. 
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не звертався до суду першої інстанції з клопотання про призначення зазначеної експертизи. 
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66  69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи строки розгляду справи, а також те, що відповідач не звертався з клопотанням про призначення експертизи до суду першої інстанції, висновок експерта є новим доказом, який не оцінювався судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про призначення судової комплексної експертизи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.
Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав., колегія суддів погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 16.09.2020 року у справі №911/1989/20,  підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282  Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Княжичі" на рішення господарського суду Київської області від 16.09.2020 року у справі №911/1989/20 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Київської області від 16.09.2020 року у справі №911/1989/20 залишити без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на   відповідача (апелянта).
Матеріали справи №911/1989/20 повернути до місцевого господарського суду .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України

Повний текст постанови складено  21.12.2020 

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                Л.В. Кропивна