П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 947/17997/20	
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача 	Кравця О.О.	
судді –	          Домусчі С. Д.	
судді –  за участю секретаря	Коваля М.П. Недашковської Я.О.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Київського районного суду м.Одеси  від 20 жовтня 2020 року по справі № 947/17997/20 прийнятого у відкритому судовому засіданні  у складі судді ОСОБА_2 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу патрульної поліції в місті Умань Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Фощенко Марії Михайлівни,  Управління патрульної поліції в  Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

02.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора взводу патрульної поліції в місті Умань Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Фощенко Марії Михайлівни, в якому просив суд  скасувати постанову інспектора патрульної поліції Фощенко М.М. ДП18№575976 від 12.06.2020 року про притягнення -  ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та визнати дії службової особи – інспектора  Фощенко Марії Михайлівни  протиправними та незаконними.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси  від 20 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного  позову було відмовлено.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м.Одеси  від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги апелянт обгрунтовує тим, що Інспектор Фощеико М.М. не внесла до постанови дані щодо технічного засобу, з чого вбачається що цей запис в момент спілкування не здійснювався (тому що КУпАП так визначає) та де взялися ті відео файли, які надані до суду, де та ким вони були зншї-мені невідомо. Ймовірно вони були зняті раніше чи пізніше, тому як я спілкувався там неодноразово. Але суд не взяв до уваги цей факт та відхилив його прохання не брати до уваг и відеоматеріади, як докази, які оформлені неналежним чином.
Це привело до того, що були порушені його права, так як він не мав можливості витребувати яким саме пристроєм була зроблена зйомка, які в цього пристрою технічні дані, а саме час безперервної зйомки, строк зберігання архіву та інше.
Звертає увагу на те, що судом навіть при розгляді справи відповідачі не надали інформацію, яким саме пристроєм була зроблена та зйомка, чому вона переривається, де зберігався архів, з яких пристроїв та коли були зняті копії в архів.
В матеріалах справи вказується на те, що зйомка велась боді камерою поліцейського, камерою зі службового авто, а насправді в камери є серійний номер та назва, якщо ця камера належить Управлінню патрульної поліції, а також наказ про закріплення матеріальних засобів за тією чи іншою особою.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.12.2020 року 
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України. 
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що  12.06.2020 року інспектором взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Фощенко Марією Михайлівною складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 575976, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок.
У вказаній постанові серії ДП18 № 575976 від 12.06.2020 року поліцейським було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 12.06.2020 року о 15 годині 25 хвилин ОСОБА_1 на автодорозі М-05 Київ-Одеса 210 км Уманський район куруючи транспортним засобом «CHERY EASTAР» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснив проїзд без зупинки та не пред`явив посвідчення водія на законну вимогу поліцейського, чим порушив п. 2.4.а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
У постанові зазначено, що копію постанови отримати відмовився, копію постанови надіслано рекомендованим листом від 17.06.2020 року.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ:

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 1 ст. 222 КУпАП ,органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 Кодексу.
Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.
Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне   правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для   правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати    докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою    адвоката,    іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням    юридичної особи,    виступати рідною мовою і користуватися послугами    перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про    адміністративне правопорушення    розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.276 КУпАП справа про    адміністративне правопорушення    розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до ст. 277 КУпАП ,справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені    статтею 422, частиною першою    статті 44,    статтями 441,    1061,    1062,    162, 17210    - 17220,    173,    1731,    1732,    178,185, частиною першою    статті 1853,    статтями 1857,    18510,    18822,    203    -    2061, розглядаються протягом доби,    статтями 146,    160,    1851,    2127    -    21220    - у триденний строк,    статтями 461,    51,    1669,    176    і    18834    - у п`ятиденний строк,    статтями 101    -    103 цього Кодексу    - у семиденний строк.
Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 279 КУпАП  розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується    протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються    докази    і вирішуються клопотання.
Відповідно до    ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Згідно ст.393 КУпАП , орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 
3) скасовує постанову і закриває справу; 
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи). 
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух”, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.33 Закону України “Про дорожній рух” технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.
Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України “Про Національну поліцію”  для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.3. ПДР  учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За приписами пп. «а» п.2.1.  Правил дорожнього руху  України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.    
Пунктом 1.9 ПДР  встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 10 Інструкції № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі встановлюються статтями 279-1-279-4 КУпАП та “Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі” затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13 січня 2020 року № 13 (далі - Інструкція №13).
Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".
Згідно ч. 3 ст.286 КАС України зф наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі – Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у    статті 2 КАС України    (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією     та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дійсно,  з наданої відповідачем відеозаписі з відеореєстратора, встановленому в службовому автомобілі (файл «розташування дорожнього знаку 2.2» та файл «video_2020-07-15_16-02-17»), зробленої на  місці скоєння правопорушення,  зафіксовано, що автомобіль марки «CHERY EASTAR» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на автодорогу М05 «Київ-Одеса» 210 км, не виконав вимоги дорожнього знаку п. 2.2  ПДР  України, який передбачає, що забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (лінія-стоп), а якщо вона відсутня - перед знаком, та не зупинився при виїзді на головну дорогу.
А також відеозапису з боді-камери файл «DSJX3C1734_ВС1734» відносно необхідності пред`явлення посвідчення водія вбачається правопорушення позивача, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: не пред`явлення посвідчення водія на законну вимогу поліцейського
Але, апеляційний суд зауважує, що вказані відеозаписи – є ,по-суті, єдиним доказом скоєння правопорушення позивачем, але відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення та щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що  приписами ч.3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, зокрема статті 74 КАС України, відеозапис з пристрою не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не береться судом до уваги як доказ, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від  11 грудня 2019 року по справі №761/41786/16-а.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях інспектора Кучеренко О.І. неправомірності, тому в цій частині рішення залишити без змін
Таким чином, враховуючи принцип верховенства права, презумпцію правомірності дій фізичної особи ,правову позицію Верховного Суду, практику ЄСПЛ, апеляційний суд  не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.
Відповідно до приписів   ст.72 КАС України    доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 за ч.1    ст.126 КУпАП. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, щодо порушення  складання постанови та вважає ,що є наявність для часткового задоволення позову.

(2)          Висновки апеляційного суду:

Суд апеляційної інстанції доходить до висновку , що неправильне застосування  судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до  частково неправильного вирішення справи , та про  наявність  підстав для часткового задоволення апеляційної скарги , скасування   рішення    суду 1-ої інстанції з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених    статями 273-277, 282-286    цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. 3, 6, 7,139,242, 271,272, 286,302,308, 309, 310, ст.315, 317, 321,322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково, рішення Київського районного суду м.Одеси  від 20 жовтня 2020 року – скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови інспектора патрульної поліції Фощенко Марії Михайлівни ДП18№575976 від 12.06.2020 року про притягнення -  ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ухвалити у цій частині справи нове судове рішення:
Постанову інспектора патрульної поліції Фощенко Марії Михайлівни ДП18№575976 від 12.06.2020 року про притягнення -  ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП-скасувати та провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності -закрити.
В іншій частині рішення Київського районного суду м.Одеси  від 20 жовтня 2020 року –залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає .
Повне рішення складене та підписане 23.12.2020 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Домусчі С.Д.