ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 р.	Справа № 520/5991/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Мельнікової Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою    ОСОБА_1  на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Заічко О.В., м. Харків) від 14.05.2020 (повний текст рішення складено 14.05.2020) по справі №520/5991/2020 за позовом ОСОБА_1  до   Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області,  третя особа:      ОСОБА_2  про скасування рішення та поновлення реєстрації місця проживання,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ),  звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішення відповідача від 18.07.2019 року про зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та поновлення її реєстрації. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1  до   Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області,  третя особа:       ОСОБА_2  про скасування рішення та поновлення реєстрації місця проживання.
Роз`яснено позивачу, що вказаний спір має бути вирішено відповідним місцевим загальним судом в порядку, передбаченому ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник вказує, що відмовляючи у відкритті провадження по справі суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що начебто спірні правовідносини стосуються права користування її як позивача квартирою, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Насправді спірні правовідносини стосуються лише дій відповідача щодо зняття її з реєстрації, оскільки предметом даного позову не є встановлення права користування  як позивача квартирою, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , адже це право вже встановлено іншими судами України. Предметом даного позову, як свідчать позовні вимоги, є визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації та поновити реєстрацію, тобто вимоги сфері адміністративних послуг, а не приватного права. Таким чином, предметом даного позову є саме дії відповідача як суб`єкта владних повноважень у процесі прийняття адміністративного рішення, яке не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, з урахуванням наявних на момент прийнятті рішення вже існуючих обставин та фактів, а не спір приватного права. Акцентує увагу суду апеляційної інстанції на тому, що позов належить розглядати в адміністративному судочинстві.
          Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач та третя особа просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, наполягали на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції.
          У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.
          Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
          Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до владного суб`єкта, Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі структурного підрозділу - Відділу реєстрації місця проживання у Основ`янському районі міста Харкова, через Центр надання адміністративних послуг надійшла заява третьої особи у справі: ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання в квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 .
          У складі матеріалів звернення знаходилась копія договору на продаж цієї квартири (вчинений у якості продавця попереднім власником - ОСОБА_3 ) та документа з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією речового права на зазначену квартиру за заявником.
           18.07.2019 Департаментом реєстрації Харківської міської ради  прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Не погодившись із вказаним рішенням про зняття з місця реєстрації, позивач звернулася до суду із вимогами про скасування вказаного вище рішення та поновлення її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір пов`язаний із оскарженням рішення про скасування реєстрації місця проживання позивачки, має приватноправовий характер, оскільки він виник саме з житлових правовідносин та відповідно підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
          Колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції з огляду на таке. 
          Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.
          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
          За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
          У адміністративного суду відсутні повноваження розглядати спори, які не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
          У частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
          Колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
          Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
          Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
          Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
          Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
          Спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою:   АДРЕСА_3 . Як встановлено судом першої інстанції позивач  була знята з реєстрації місця проживання у зв`язку з набуттям ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру на підставі її заяви від 18.07.2019, поданої до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання
          В матеріалах справи наявний договір купівлі продажу квартири укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого є квартира за адресою:   АДРЕСА_3 .  З пояснень позивачки та третьої  особи вбачається чітка тенденція до наявності спору між вказаними особами щодо права користування  цією квартирою, що додатково підтверджується наявними в матеріалах  справи копіями судових рішень у справі № 646/8577/14-ц, № 646/3725/15-ц.
          Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на зазначену квартиру, вимоги ж до Департаменту реєстрації Харківської міської ради є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу.
          Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/17 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 826/3620/17.
          В рішенні від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року та 01 березня 2016 року у справах № 21-1438а15 та № 825/1335/13-а відповідно, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб про визнання протиправними дій щодо зняття з реєстрації місця проживання, та дійшла висновку, що з огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
          З огляду на наведене вище та приписи ст. 242 КАС України щодо обов`язкого врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду по суті позовних вимог позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цій справі.  
          Крім того, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивача  та третьої особи на розгляді в судах перебувають справи щодо прав позивачки на користування спільною житловою площею (зокрема справа № 646/3725/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та зняття з місця реєстрації), в межах яких вирішуються відповідні права ОСОБА_1 , які фактично є предметом спору.
          Таким чином приватноправовий спір між позивачем  вирішується в рамках цивільного провадження та суд не надає їм оцінки щодо суті вимог.
          Колегія суддів зазначає, що саме при вирішенні спорів, які стосуються права користування (розпорядження, володіння) щодо спірної квартири, в порядку цивільного судочинства, можуть бути відновлені права позивача (використання, розпорядження, володіння), які вона вважає порушеними.
          Щодо доводів позивачки в апеляційній скарзі про те, що предметом даного позову є визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації та поновити реєстрацію, тобто вимоги сфері адміністративних послуг, а не приватного права, колегія суддів зазначає таке.
          Дослідивши матеріали справи, зокрема пояснення позивачки та третьої особи, колегія суддів дійшла до переконання, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав ОСОБА_1 , зокрема, права позивача на користування квартирою, тобто з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношеннях з власником майна.
          Слід зазначити, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
          Враховуючи те, що           предметом позову є вимоги про зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору між позивачкою та третьою  особою з приводу права користування квартирою, колегія суддів виключає можливість розгляду таких справ в порядку адміністративного судочинства.
          Верховний Суд також дотримується зазначеної правової позиції, що відображено в його постановах від 27 червня 2019 року у справі № 638/13249/16-а, від 22 листопада 2019 року у справі №826/852/16, від 21 лютого 2020 року у справі №1640/2294/18 та від 01 квітня 2020 року у справі №447/302/17.
          Аргументи позивачки в апеляційній скарзі про позбавлення її можливості захистити в судовому порядку її порушені права та оскаржити  дії відповідача як суб`єкта владних повноважень у процесі прийняття адміністративного рішення, яке не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
     Згідно із частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.
       До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
          На підставі частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
          Колегія суддів ураховує, що спір про поновлення реєстрації місця проживання позивачів впливає на майнові права та інтереси третьої особи, а тому цей спір стосується приватноправових відносин і, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 по справі                     № 520/5991/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  01.12.2020.