ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7293/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
при секретарі                    - Казюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці в особі Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
     В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці в особі Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області № КВ1813/1520/АВ/ТД/ФС-650 від 12 листопада 2019 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року адміністративний позов задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є протиправною та такою що підлягає скасуванню, оскільки працівники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином працевлаштовані.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції наголошує на тому, що в ході проведення Інспекційного відвідування, інспектором праці опитано працівників, які знаходились у магазині позивача, а саме  ОСОБА_2 , яка у своїх письмових поясненнях від 28 жовтня 2019 року зазначила, що працює на ФОП ОСОБА_1 два роки, тривалість робочого дня з 07:00 по 21:00 годину. Остання фіційно не оформлена, є пенсіонеркою, з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлена та дотримується, інструктаж з питань охорони праці на робочому місці проходила. Також зазначає, що ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 28 жовтня 2019 року зазначила, що працює на ФОП ОСОБА_1 починаючи з 02 жовтня 2019 року на посаді продавця та знаходиться на випробувальному терміні, заробітну плату отримує, з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлена та дотримується, інструктаж з питань охорони праці на робочому місці проходила. При цьому вказує на те, що позивачем були надані повідомлення про прийняття на роботу громадянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Дата подачі повідомлень - 28 жовтня 2019 року, згідно штампу Обухівської ДШ Обухівського управління ГУ ДФС у Київській області, де в графі 8 (дата видачі наказу або розпорядження про прийняття на роботу) зазначено дату 27 жовтня 2019 року, а в графі 9 (дата початку роботи) зазначено дату 28 жовтня 2019 року. Звертає увагу на те, що згідно з частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підкреслює, що відповідно до частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Держпраці у Київській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, а саме те, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працювали у позивача офіційно не оформленими. Звертає увагу на те, що наявні повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , датовані 28 жовтня 2019 року, що спростовує висновки відповідача, про те, що вказані особи були офіційно не оформлені. Таким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 10 жовтня 2017 за номером запису 288840000000009062. Основний вид господарської діяльності: код КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 4847 від 02 жовтня 2019 року та направлення № 1813 від 25 жовтня 2019 року про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, зокрема, суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 , інспектором праці здійснено виїзд для проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності позивачем.
У ході проведення інспекційного відвідування інспектором праці виявлено порушення вимог законодавства про працю, а саме ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 24 КЗпП України, оскільки працівники допускаються до роботи без укладання трудового, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Під час інспекційного відвідування магазину за адресою АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , яке здійснювалось з 28 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року, інспектором праці виявлено, що продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були допущенні до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Вищезазначені особи були опитані інспектором Шевчуком С.О. та надана ними інформація знайшла своє відображення на бланку опитування від 28 жовтня 2019 року, а саме:
- гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працює на ФОП ОСОБА_1 2 роки, щодо займаної посади інформація відсутня, тривалість робочого дня з 07:00 до 21:00 год. Офіційно не оформлена, є пенсіонеркою, з правилами внутрішнього розпорядку ознайомлена та їм підпорядковується;
- гр. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) працює на ФОП ОСОБА_1 з 02 жовтня 2019 року на посаді продавця (на випробувальному терміні). Заробітна плата видається ОСОБА_1 та з правилами внутрішнього розпорядку ознайомлена та їм підпорядковується.
Інспектором праці Шевчуком С.О. складено вимогу про надання документів № 1813 від 28 жовтня 2019 року, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 10 год. 00 хв. 30 жовтня 2019 року надати документи, які підтверджують офіційне працевлаштування вищезазначених працівників.
У встановлений вимогою термін ФОП ОСОБА_1 надала повідомлення про прийняття працівників на роботу, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дата подачі повідомлень - 28 жовтня 2019 року, дане підтверджується штампом ГУ ДФС у Київській області Обухівського управління Обухівського ДПІ. Крім цього, в графах 7 та 8 даних повідомлень зазначені накази № 4 та № 5 від 27 жовтня 2019 року про прийняття на роботу зазначених осіб.
За результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1813/1520/АВ від 30 жовтня 2019 року (далі - Акт відвідування).
В подальшому, за результатами розгляду порушень зазначених в Акті відвідування першим заступником начальника Головного управління Андрієнко B.C., винесено Постанову № КВ1813/1520/АВ/ТД/ФС-650 від 12 листопада 2019 року про накладання штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 25 0380 грн. на ФОП ОСОБА_1 . 
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ФОП ОСОБА_1 були надані документи про працевлаштування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме повідомлення про прийняття працівників на роботу до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за місцем їх обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які датовані 28 жовтня 2019 року. 
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V, органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу.
Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Так, згідно з ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;
3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
У відповідності до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.
У свою чергу процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року (далі - Порядок № 823).
Так, згідно п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).
Питання проведення інспекційних відвідувань та організація невиїзних інспектувань регламентуються п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3 п. 5 Порядку № 823). 
За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю (п. 16 Порядку № 823).
Відповідно до п. 17, 18, 19  Порядку № 823 акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 823, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Пунктом 23 цього Порядку передбачено, що у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках.
У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис.
Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування.
Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці нарочно або поштовим відправленням з описом вкладення підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.
У разі ненадходження протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, під час проведення інспекційного відвідування з 28 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року інспектором праці встановлено, що за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , у магазині використовує працю найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, а саме з громадянкою ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_3 .
Також, уповноваженій особі (продавцю-касиру), ФОП надано Вимогу про надання документів від 28 жовтня 2019 року № 1813, які необхідно було надати до 10 год. 00 хв. 30 жовтня 2019 року, що зафіксовано в Акті інспекційного відвідування № КВ1813/1520/АВ від 30 жовтня 2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 були надані документи про працевлаштування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме повідомлення про прийняття працівників на роботу які датовані 28 жовтня 2019 року, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем було виконано Вимогу про надання документів від 28 жовтня 2019 року № 1813 у визначений строк.
Щодо тверджень відповідача, що відповідно до відомостей з електронного реєстру повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 зареєстровано о 15:47 год. 28 жовтня 2019 року, а повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 - о 15:48 год. 28 жовтня 2019 року, коли початок інспекційного відвідування почався о 12:00 год. 28 жовтня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Оскільки повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були поданні позивачем до відповідного територіального органу Державної податкової служби за місцем обліку саме у паперовій формі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі повідомлення могли бути обробленні та внесені до електронного реєстру працівником податкового органу пізніше фактичного часу їх подання.
Крім того, судом першої інстанції, з показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було встановлено, що 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в приміщені магазину, проте торгівельної діяльності не здійснювали, до роботи не допускались. Позивачем проводилася попередня бесіда щодо порядку роботи майбутніх працівників, ознайомлення з асортиментом товару, демонстрація технічних приміщень.
Відповідачем, у свою чергу, не надано до суду жодних доказів, які б підтвердили факт того, що вищезазначені особи здійснювали реалізацію товару чи інші функції, як працівники магазину.
При цьому, наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не містять відомостей на підтвердження вказаних вище обставин.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою що підлягає скасуванню.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     Н.М. Єгорова 

                     Судді:                                                                       Є.О. Сорочко 

                                                                                                        І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «10» грудня 2020 року.