ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4684/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (головуючий суддя - Горбалінський В.В.) про повернення позовної заяви  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

про                                                             визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 травня 2019 року №Ф-5730-58У.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №160/4684/20 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням належних (поважних) підстав для поновлення строку (а.с. 16-17).
10 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду (а.с. 22-28).
В обґрунтування заяви Позивач зазначив про те, що про існування спірної вимоги останній дізнався лише 10 березня 2020 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60523817, на підтвердження чого ОСОБА_1 додав до заяви копії: заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження, заяви про примусове виконання рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки). З огляду на вказане, Позивач вважав, що на підставі положень ч. 2 ст. 122 КАС України, останній має право на поновлення строку звернення до суду, оскільки позовну заяву подано протягом шести місяців з дня коли останній дізнався про наявність спірної вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №160/4684/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - повернуто позивачу (а.с. 37).
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Позивачем не наведено жодних підстав, які б перешкоджали останньому звернутись із позовною заявою протягом десяти днів з моменту (10.03.2020 року), коли він дізнався про наявність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 травня 2019 року №Ф-5730-58У.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (41-45).
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали по справі №160/4684/20 не були дотримані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ, який набув чинності 02.04.2020 року та ч. 2 ст. 121 КАС України.
Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом оскарження у справі є вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21 травня 2019 року №Ф-5730-58У, винесена на підставі положень ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI), це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дія Закону № 464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).
За положеннями частини другої статті 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону №2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону №2464-VI.
Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон №2464-VI.
В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно абз. 9 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.
При цьому, строк звернення до суду щодо оскарження вимоги складає 10 днів з моменту надходження вимоги.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 31.01.2019 року по справі №802/983/18-а, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
З матеріалів справи встановлено, що Позивач про спірну вимогу дізнався 10 березня 2020 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60523817. 
При цьому до суду Позивач звернувся 24 квітня 2020 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та конвертом (а.с.12, 13).
Таким чином, звернувшись до суду лише 24 квітня 2020 року з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від від 21 травня 2019 року №Ф-5730-58У, Позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом №2464-VІ.
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення з позовом, в якій останній, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 122 КАС України, зазначає про дотримання ним шестимісячного строку звернення до суду з позовом.
При цьому, приписами ч.2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що при оскарженні вимоги податкового органу, прийнятої в межах Закону №2464-VI, шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України, не застосовується, оскільки в межах спірних правовідносин спеціальною нормою відносно ч. 2 ст. 122 КАС України є абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким встановлено десятиденний строк для оскарження вимоги про сплату недоїмки.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі відповідно до положень ч. 2 ст. 123 КАС України.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що недотримання судом першої інстанції, при залишенні позовної заяви без руху та наданні строку для усунення недоліків такої позовної заяви, положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ, який набув чинності 02.04.2020 року, є порушенням норм процесуального права. Однак, колегія суддів наголошує на тому, що оскільки таке порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовною заявою у даній справі, тому останнє не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, що свідчить про відсутність підстав для скасування такої ухвали.
Доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №160/4684/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов