П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5390/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів – Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
за участю секретаря Ішханяна Р.А., представника позивача Чекмарьової Л.Ю. та представника відповідача Козеровської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення – 05.10.2020р.) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

23.06.2020 року представник ФОП ОСОБА_1 – адвокат ОСОБА_2 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просила суд:
- скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-191054-50 від 14.02.2020 року;
- зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області здійснити перерахунок зобов`язань ФОП ОСОБА_1 та скасувати (списати) помилково нараховані зобов`язання (боргу) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за 2017 рік, 2018 рік, та 3 квартали 2019 року у розмірі 26 539,26  грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 03.08.1999р. здійснював свою господарську діяльність за зареєстрованим місцем проживання у Луганській області в м.Кадіївка. Проте, у зв`язку із тим, що з 14.04.2014р. м. Кадіївка визначено територією проведення АТО, він припинив свою господарську діяльність та лише 08.10.2019р. поновив її, змінивши місце реєстрації з м.Кадіївка - на м.Одеса. Таким чином, як зазначає позивач, відповідно до чинного законодавства, така недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України, а отже відповідач неправомірно нарахував спірний борг.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-191054-50 від 14.02.2020р. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДПС в Одеській області 02.11.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Позивач – ОСОБА_1 вказане вище рішення суду 1-ї інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.
Тобто, враховуючи вищевказане, в даному випадку, суд апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області фактично переглядає рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року лише тільки в частині задоволених позовних вимог.      
Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судами обох інстанцій встановлені наступні обставини справи. 
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрований  за адресою: АДРЕСА_1 . 
11.07.2019р., згідно довідки №5105-5000157639, позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу та засвідчено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
З 03.08.1999р.  по до 06.10.2019р. позивач, згідно даних ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований Виконавчим комітетом Стахановської міської ради Луганської області за №23920170000004970, як фізична особа-підприємець. 
07.10.2019р. до ЄДР внесений запис про державну реєстрацію змін відомостей про фізичну особу-підприємця – «зміна місця проживання, у зв`язку з чим, позивач був взятий на податковий облік за місцем свого тимчасового проживання – в м. Одеса.
23.10.2019р. представник позивача звернувся до начальника Південного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про стан податкової заборгованості ОСОБА_1 , як ФОП, та видати довідку про відсутність заборгованості, зазначивши, що з 14.04.2014р. позивач фактично припинив господарську діяльність у зв`язку з проведенням у його місті антитерористичної операції.
07.11.2019р. ГУ ДПС в Одеській області надало відповідь за вих. №4059/Ч/15-32-50-08-10 про те, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка складає 26 539,25 грн. та видав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019р. №Ф-191054-50, відповідно до якої, на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів вимагається сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) у розмірі 26539,25 грн. 
Позивачем спочатку було оскаржено зазначену вимогу в адміністративному порядку, але рішенням ДПС України «Про  результати розгляду скарги» від 26.12.2019р. вих.№14704/6/99-00-08-06-01 скаргу задоволено частково, скасовано вимогу, оскільки вона вручена з порушенням п.п.3,4 розділу УІ Інструкції. 
Водночас у вказаному рішенні, окрім іншого, зазначено, що дане порушення не скасовує суму недоїмки по суті, та лише тільки зобов`язує ГУ ДПС в Одеській області сформувати на направити нову вимогу згідно вимог чинного законодавства.
14.02.2020р., на виконання рішення ДПС України «Про  результати розгляду скарги» від 26.12.2019р. вих. №14704/6/99-00-08-06-01, ГУДПС в Одеській області повторно прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-191054-50 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 26539,13 грн.
Не погоджуючись з такими діями та з рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності п/вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як слідує зі змісту положень п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як визначено п.1 ч.2 ст.6 вказаного Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
В свою чергу, 01.01.2017 року до ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» були внесені зміни, зокрема, щодо порядку нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного періоду, яким встановлений обов`язок самостійного визначення бази для нарахування  ЄСВ.
Разом з тим, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII, який набрав чинності з 15.10.2014 року, визначив тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
На виконання абз.3 п.5 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р), яке втратило чинність згідно з  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Відповідно до п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, платники єдиного внеску, визначені ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14.04.2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою ж для такого звільнення, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше 30-ти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Таким чином, недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14.04.2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Отже, з системного аналізу приписів п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 вбачається, що факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є підставою для застосування приписів вказаної норми закону.
Відповідно до п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, підставою для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
При цьому, з аналізу вказаної норми закону вбачається, що вказана стаття не містить конкретних вимог щодо оформлення такої заяви. 
Отже, за таких обставин, така заява може бути подана у довільній формі. Єдиною вимогою до заяви є те, що вона має бути подана до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання не пізніше 30-ти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, звертає увагу, що  п.9-4 розділу VIII виключено із Закону №2464 на підставі Закону №440-IX від 14.01.2020р.
Так, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач є платником єдиного внеску, відповідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
А як зазначалось вище, на виконання абз.3 п.5 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079-р), яке втратило чинність згідно з  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
При цьому, до вказаного переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відноситься м. Кадіївка.
Таким чином, судовою колегією встановлено, що у зв`язку з тим, що з 14.04.2014 року м. Кадіївка (місто проживання позивача) визначено територією проведення антитерористичної операції, затвердженої Указом Президента України, ФОП ОСОБА_1 припинив свою господарську діяльність, яку здійснював за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію місця проживання та відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Далі, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки від 11.07.2019 року №5105-5000157639 про взяття на обік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та 07.10.2019 року внесений запис про державну реєстрацію змін відомостей про фізичну особу-підприємця - зміна місця проживання, та у зв`язку з цим позивач був взятий на податковий облік за місцем його тимчасового проживання - м. Одеса.
Як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, 23.10.2019 року представником ФОП ОСОБА_1 - адвокатом Чекмарьовою Л.Ю. було направлено до Південного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області адвокатський запит щодо надання-інформації про стан податкової заборгованості ФОП ОСОБА_1 та надання довідки про відсутність заборгованості та повідомлення про відновлення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , із зазначенням, що з 14.04.2014 року він припинив господарську діяльність у зв`язку з проведенням у його місті антитерористичної операції.
Разом з тим, відповідачем було нараховано позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску, що підтверджено інтегрованою карткою платника податків за період за 2017, 2018, 3 квартал 2019 роки, незважаючи на те, що у цей період він фактично не здійснював та не міг здійснювати свою господарську діяльність.
Проте, судова колегія зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме у період нараховання єдиного внеску за 2017, 2018 та 3 квартали 2019 роки, та, відповідно, до  внесення змін Законом №440-IX від 14.01.2020р., зазначені вище положення п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 були чинними.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані вимоги п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, а саме: подано заяву у довільній формі, якою повідомлено контролюючий орган про те, що позивач є особою, яка проживала та здійснювала господарську діяльність на території, де відбувається антитерористична операція, у строк, оскільки для позивача 30-денний строк почав текти з дати зміни місця реєстрації, так як антитерористична операція ще триває.  
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що оскільки наявні підтвердження факту застосування до позивача приписів п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин та дотримання позивачем вимог, передбачених цією нормою закону, то, відповідно, спірна вимога ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-191054-50 від 14.02.2020р. є протиправною та підлягає скасуванню. 
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                        Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                      І.П. Косцова 

                                                                                В.О. Скрипченко