19.11.20
33/812/346/20

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 488/2288/20 Головуючий у місцевому судді Головіна Т.М.
Провадження № 33/812/346/20 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд у складі:
   головуючого  судді      -    Темнікової В.І.,
   за участю секретаря   - Андрієнко Л.Д.,
                 захисника                      -    Гудзловенко С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік,-
                                            В С Т А Н О В И В:        
Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року встановлено, що 19 липня 2020р. о 01:32 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 211440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вулиці Електронній в районі будинку №38 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, притягнута до адміністративної відповідальності, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч. 1 ст. 130, ст. 251, ч. 1 ст.256, ч. 3 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, порушено норми ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, ч. 1 ст.130 КУпАП передбачено різні, окремі, самостійні склади правопорушення як за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, так і за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказує, що за матеріалами справи, і це не оспорюється, та прямо зазначається у складеному протоколі, він не проходив жоден із видів огляду на стан сп`яніння, і результатів такого огляду немає. 
Ніхто за керування транспортним засобом у стані сп`яніння протокол відносно нього не складав, притягнення за це правопорушення ніхто не ініціював, і відповідних доказів перебування саме у стані алкогольного сп`яніння (ані у формі огляду з допомогою технічних засобів, з яким він погоджувався, ані огляду в медичному закладі) суду не подавав і матеріали справи цих оглядів не містять.
Натомість, складеним відносно нього протоколом ініційовано притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, саме за відмову від проходження огляду.
Посилається на те, що суд першої інстанції припустився грубих порушень ч. 1 ст.130 КУпАП, неправильно її застосував, оскільки за змістом складеного відносно нього протоколу і доданих пояснень свідків, суть його порушення зводить, на переконання працівника поліції, до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість, описавши ці «звинувачення» відносно нього у описовій частині постанови суду (тобто про те, з чим поступила справа до суду), далі у мотивувальні частині суд припустився суперечливого, необґрунтованого і безпідставного висновку, вказавши наступне: «з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх в сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху і в його діях є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння,- у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння», а тому до нього необхідно застосувати адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті».
Отже ОСОБА_1 вважає, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд наклав на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст.130 КУпАП виходячи з того, що він вчинив правопорушення у виді саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, враховуючи, що результатів огляду його на стан сп`яніння ні у вигляді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ні у вигляді результатів огляду (висновок) медичного закладу (охорони здоров`я) в матеріалах справи немає, лише за наявності одного з яких є можливим притягнення до відповідальності за керування у стані сп`яніння, оскаржувана постанова з цих підстав, на його думку, є незаконною і підлягає скасуванню.
Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за N 1413/27858, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу (наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р., встановлено роз`яснення щодо термінів, які у них вживаються. Зокрема, за п. 1.10. ПДР України «водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Відтак, однією з обов`язкових ознак терміну «водій» є керування ним транспортним засобом. Слово «керування» вказує на певну дію, а у випадку керування транспортним засобом - приведення до руху автомобіль, як цілісний механізм, функцією якого є переміщення його водія та/чи пасажирів на певну відстань.
ОСОБА_1 зазначає, що не здійснював керування у стані сп`яніння, а на момент приїзду працівників поліції взагалі не був у статусі «водія» в розумінні ПДР України, тому підстави проходити ним огляд на стан сп`яніння за ст. 266 КУпАП були відсутні. Працівники поліції за законом можуть направити на огляд лише водія, а не особу, яка є власником/володільцем транспортного засобу, навіть якщо той знаходиться біля своєї власності, або навіть у ньому сидіть при працюючому двигуні, як це і було фактично.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що як вбачається із відеозапису на СД- диску, на момент приїзду працівників поліції він разом із родичами знаходились біля житлового будинку по вул. Електронній, біля будинку №38, де відбувалося весілля і десь недалеко стояв транспортний засіб «ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 416941 від 19.07.2020 р., правопорушення нібито було вчинено о 01 год. 32 хв., при цьому сам протокол складено о 02 год. 10 хв., направлення на огляд водія транспортного засобу до МОУПЗ складено о 01:50 год., де зафіксовано його відмову від медичного огляду, але фактично протокол складений о 2:32 год., що підтверджується відеозаписом, який надано працівниками поліції, з якого вбачається, що транспортний засіб не знаходиться на проїзній частини, він знаходився з родичами біля двору житлового будинку, з якого видно, що працівники поліції не зупиняли його, тобто він не був водієм в розумінні ПДР України, як і не було свідків цієї події. Більш того, неодноразово повідомляв працівникам поліції, що дає згоду пройти медичний огляд на предмет алкогольного сп`яніння, але на протязі тривалого часу вони маніпулювали цим, підбурюючи на те, щоб відмовився від огляду, потім він втомився спілкуватися з ними, та повідомив працівникам поліції, що «не розуміє, що вони від нього хочуть та будемо розбиратися в суді».
Тому насправді, як вказує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, він не відмовлявся від проходження огляду, більш того наполягав на «експертизі», а свідки, які значаться по справі як свідки його відмови від огляду, при зупинці транспортного засобу під його керуванням взагалі не було. Це може засвідчити свідок, який разом з ним перебував в автомобілі на момент, коли до транспортного засобу, в якому він знаходився, підійшли працівники поліції, а саме ОСОБА_4 , на допиті якого наполягала захисник Гудзловенко С.П., але судом в цьому було відмовлено.
Захисник Гудзловенко С.ІІ. заявляла клопотання про допит свідків, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проте, суд першої інстанції, задовольнивши клопотання, так і не допитав їх.
Тому, надані письмові пояснення, з одного боку, суперечать змісту складеного працівником поліції протоколу щодо так званої відмови від проходження огляду, а з іншого боку - захисник не мав можливості їх допитати, чим було порушене гарантоване Конвенцією право перехресного допиту.
Вважає, що тексти письмових пояснень є бланками, заздалегідь заготовленими технічними засобами, що вони оформлювалися різними людьми, згідно підписів, які зазначаються в протоколі та поясненнях, та на його погляд, вони також різні, почерк в тексті відрізняється між собою, не відображені повні анкетні дані свідків, що викликає питання: чи були вони взагалі на місці події. Всі очевидці, які зафіксовані на відеозаписі патрульних, це родичі, ніхто з них не має відношення до підпису протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, не було дотримано вимог п.8 Порядку направлення, оскільки заявлені працівником поліції свідки (якщо вони і були) лише в цих поясненнях посвідчили заявлену у протоколі обставину відмови (не кажучи зараз про час, який не співпадає із зазначеним часом вчинення правопорушення у протоколі) від проходження огляду.
Посилається, що суд взяв до уваги в якості доказу фактично тільки диск, який наданий до матеріалів провадження, але при його огляді виникає багато питань, тому як велика кількість людей, яка зображена на ньому, щось висловлює, дає якісь поради, коментує ситуацію на свій розсуд, при цьому він не завжди був присутній при цих розмовах, це все не відповідає фактичнім обставинам справи, взагалі, не зрозуміло, хто і про що коментує, але суд прийняв до уваги ці висловлювання як доказ.
З урахуванням наведеного, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення ним жодного із складів правопорушення, передбаченого цією статтею.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Гудзловенко С.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляції та дослідивши матеріали справи слід дійти висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із пунктом 2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).
Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.
Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції). 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оскаржена постанова судді не відповідає наведеним положенням закону. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 16.10.2020р. зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 19 липня 2020 року 01 год. 32 хв. в м. Миколаєві Інгульського району вул. Електронна, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 211440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та проїхати до медичного закладу МОУПЗ відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Даною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
При цьому, за результатами розгляду справи суд першої інстанції вважав доведеним як факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, так і факт керування ним транспортним засобом. 
До такого висновку суд, як зазначено в постанові, дійшов на підставі досліджених ним під час розгляду справи доказів, а саме: даних протоколу про адміністративне правопорушення, інформації, що міститься в направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння водія, письмових пояснень свідків, відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного. 
Однак, поза увагою місцевого суду залишилось те, що визначальними для кваліфікації діяння за ст.130 КУпАП, є не тільки факт відмови від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння чи перебування у такому стані, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій. 
Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.
Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Так, в суді першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Гудзловенко С.П. пояснювала, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а знаходився на весіллі, де на вулиці було багато людей. Він чекав на свою матір, можливо автомобіль і був увімкнутий, оскільки він підігрівав салон машини, бо в ньому була дитина. В стані алкогольного сп`яніння не перебував, ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на місці за допомогою алкотестера, однак до лікарні їхати погодився.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що 19 липня 2020 року на момент приїзду працівників поліції разом з родичами знаходився біля житлового будинку по вул. Електронній, де відбувалось весілля і десь недалеко від якого стояв транспортний засіб, який не знаходився на проїзній частині. Вказує, що працівники поліції його не зупиняли, та він не був водієм в розумінні правил дорожнього руху. Більш того, повідомляв працівникам поліції, що надає згоду пройти медичний огляд на предмет алкогольного сп`яніння, але на протязі тривалого часу вони маніпулювали цим, підбурюючи на те, щоб він відмовився від огляду, він втомився спілкуватися з ними та повідомив працівникам поліції, що не розуміє що вони хочуть та що будемо розбиратись у суді. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що весілля святкувалося в будинку за адресою АДРЕСА_2 . Біля двору було багато машин, його стояла крайньою. На весілля він приїхав приблизно о 18-00год. на машині, яка належить йому, оскільки була придбана ним за дорученням. На весіллі він не вживав спиртні напої. Коли виникла сварка, він з дружиною та дітьми пішли з весілля та сіли в машину, в якій чекали маму. В машині працював двигун, так як з ним були діти, які були легко вдягнені, тому він підігрівав салон. Вважає, що оскільки під час сварки всі голосно кричали, напевно хтось із присутніх чи сусідів викликав поліцію, так як спочатку поліція під`їхала до будинку, в якому святкували весілля, а вже потім підійшли до його машини, в якій горіли габаритні вогні. Працівники поліції його не зупиняли, так як він нікуди не їхав. Від проходження огляду у медичному закладі не відмовлявся, навпаки наполягав на цьому, а працівники поліції замість того, щоб підвезти його до медичного закладу довго сперечалися з родичами та роз`яснювали їм положення закону.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом був досліджений відеозапис з місця правопорушення. Відеозапис починається з моменту спілкування, на якому зафіксовано, як працівники поліції стверджують, що зупинили ОСОБА_1 , що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння. Працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 , який знаходився на вулиці в оточенні багатьох родичів, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, в свою чергу ОСОБА_1 відповідав, що на місці зупинення транспортного засобу проходити огляд відмовляється, але неодноразово вказував, що проїде до медичного закладу. Також вказував, що не керував транспортним засобом, що вказаним автомобілем керував інший хлопець.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 уточнив, що ніхто інший не сидів за кермом автомобіля, а такі пояснення дав поліції через напружену обстановку, яка склалася, коли всі кричали та давали поради, а працівники поліції не зважаючи на те, що він не заперечував пройти огляд в медичному закладі, фактично провокували його на відмову, продовжуючи наполягати на відповіді чи він точно буде проходити огляд в медичному закладі чи відмовляється. 
Після тривалих суперечок, як убачається з відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписав протокол про адміністративне правопорушення, пояснивши що, у нього не має часу, його чекає мати, яка погано себе почуває, та він буде розбиратися у суді. При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено неправильно місце проживання ОСОБА_1 , тобто зазначено адресу, за якою він проживав до 2017р. Припускає, що цю адресу міг назвати хтось із родичів, які знали де він раніше проживав.
За такого не можна стверджувати, що ОСОБА_1 , підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, беззаперечно визнав обставини, зазначені в ньому.
При цьому на відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного не знайшли свого відображення ні факт керуванням ОСОБА_1 автомобілем, ні факт зупинення його працівниками поліції.
Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вони були очевидцями лише того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в їх присутності.
Інші особи не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення у якості свідків, тому суд не мав права посилатися на пояснення будь- яких інших осіб як на належні докази у даній справі. Не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення також будь-які інші докази обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.
За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, апеляційний суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.
При цьому апеляційний суд враховує, що автомобіль, яким нібито керував ОСОБА_1 був виявлений працівниками поліції в безпосередній близькості від будинку, в якому святкувалося весілля, на якому ОСОБА_1 був у якості гостя, а пояснення ОСОБА_1 , що він просто сидів в автомобілі з працюючим двигуном не спростовані належними та допустимими доказами у справі.
Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 19 липня 2020 року о 01 годині 32 хвилини в м. Миколаєві по вул. Електронній, 38 керував транспортним засобом «ВАЗ 211440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Тому, з огляду на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, в тому числі алкогольного сп`яніння, а у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, коли працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, та, виходячи із ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні вище зазначеного адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі і є неправильними, у зв`язку із чим постанова судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати. 
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду В.І.Темнікова