ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1412/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2314/2420/12 Категорія: 304000000 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , служба у правах дітей Черкаської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку.
Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № CSIPGI0000004807, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі110 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 02 квітня 2018 року.
04 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807, відповідно до умов якої ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 23 382,99 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитому розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2015 року.
ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 належним чином не виконав, тому станом на 09 лютого 2018 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 79 018,16 дол. США та 250 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом – 28 669,30 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом – 13 428,32 дол. США; заборгованості із комісії – 2 806,14 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 30 351,63 дол. США, штрафу (процентна складова) – 3 762,77 дол. США, штрафу (фіксована частина) – 250 грн.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № CSIPGI0000004807, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 57,0 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 18 березня 1995 року, реєстраційний № 2-1225.
Банк зазначав, що договором іпотеки, укладеним між сторонами, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, вважає, що така реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду.
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд:
– в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 у розмірі 79 018,16 дол. США та 250,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;
– виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку місця проживання в органі, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPI0000004807 у розмірі 40 553,33 дол. США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 324 008,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором
від 02 квітня 2008 року № CSIPI0000004807, а саме: квартиру, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Встановлено спосіб реалізації – шляхом продажу квартири ПАТ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних йому для здійснення продажу.
Виселено ОСОБА_1 з квартири  АДРЕСА_2 еркаси.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2012 року задоволено.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасовано.
Справу призначено до розгляду на 21 листопада 2016 року на 14 год. 20 хв.
В задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.
Роз`яснено третій особі ОСОБА_4 право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності станом на 09 лютого 2018 року у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позовні вимоги про виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_2 є похідними від основних вимог, суд дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В мотивування поданої апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції щодо недоведеності банком розміру заборгованості за договором № CSIPGI0000004807 від 02.04.2008 року станом на 09.02.2018 року у розмірі 79018,16 дол. США та 250 грн ґрунтується на припущеннях, що заборонено частиною 6 статті 81 ЦПК України.
Зазначає, що відповідно до укладеної додаткової угоди №1 від 26 грудня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 дійшли згоди внести зміни до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807, а саме: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшили на 13 590,79 дол. США, в частині заборгованості за пенею – на 13 590,79 дол. США та визначили умови та строки погашення заборгованості перед банком відповідно до графіка погашення кредиту. Таким чином, уклавши додаткову угоду №1 від 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 підтвердив, що вже має заборгованість перед банком за договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807, та погодився з її розміром.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № CSIPGI0000004807, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 110 000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 110 000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,0 %, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 2,0 % від суми виданого кредиту з моменту надання кредиту.
Також 02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № CSIPGI0000004807, відповідно до умов якого ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 18 березня 1995 року, реєстраційний № 2-1225. Заставна вартість предмета іпотеки на день укладення договору, за згодою сторін, становить 150 000 грн.
Пунктом 4.1 вказаного іпотечного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 передбачено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань вони не будуть виконані (виконані неналежним чином), та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках, передбачених пунктом 5.2.4 кредитного договору (т. 1 а.с. 29–33).
04 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CS1PGI0000004807, відповідно до умов якої вказаний кредитний договір викладено в новій редакції.
Пунктами 1.1, 8.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 передбачено, що банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 04 серпня 2008 року по 02 серпня 2015 року включно у вигляді строкового кредиту, у розмірі 23 382,99 дол. США, на споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 цього договору.
Відповідно до пункту 8.3 додаткової угоди до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807 забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,0 кв. м.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № СSІРGІ0000004807 у розмірі 23 158,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 178 319,6 грн.
26 грудня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI0000004807.
Пунктом 1 додаткової угоди передбачено зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, на розмір пені, а саме на 13 590,79 дол. США.
Пунктом 3 додаткової угоди від 26 грудня 2012 року передбачено викласти пункт 8.1 договору в такій редакції:
8.1. кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти на строк до 23 серпня 2028 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 23 382,99 доларів США та у розмірі 5 923,64 доларів США шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на придбання нерухомості зі сплатою 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 даного договору.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року у справі № 711/10198/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 50 210,01 дол. США та 250,00 грн штрафу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2012 року недійсною, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з відповідачів відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2012 року недійсною відмовлено (т. 2 а.с. 119–125).
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року у даній справі залишено без змін (т. 2 а.с. 197–199).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Як видно із матеріалів справи рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № СSІРGІ0000004807 у розмірі 23 158,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 178 319,6 грн.
Звертаючись до суду із даним позовом та уточнивши позовні вимоги банком зазначено, що у ОСОБА_4 станом на 09.02.2018 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 018,16 дол. США.
Колегія суддів, перевіривши зазначені твердження позивача вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №711/10198/15, предметом розгляду якої були вимоги банку щодо стягнення заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» із  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № СSІРGІ0000004807, залишено без змін рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року.
Даними судовими рішеннями було відмовлено у задоволенні вимог банку, оскільки банком використано право дострокової вимоги повернення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із зверненням до суду із позовом у 2009 році та вказано, що після набрання законної сили рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, позивач має право звернутися з вимогою про стягнення лише платежів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Отже за таких обставин, розмір заборгованості з 2011 року не міг бути збільшений до 79 018,16 дол. США, про що вказує банк, оскільки вимог про застосування до вказаних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, банком не заявлялось.
Крім того, щодо наявності заборгованості у ОСОБА_4 перед банком у розмірі 23 158,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 178 319,6 грн, то колегія суддів приходить до висновку про її відсутність з огляду на таке.
Відповідно до обставин встановлених зазначеними рішеннями судів, до виконавчої служби, для виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався, однак відповідно до довідок банку від 05 лютого та 08 лютого 2016 року, ОСОБА_4 станом на 8 лютого 2016 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк».
Крім того, відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк», яка сформована 11.11.2017 року ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору за номером СSІРGІ0000004807 від 02 квітня 2008 року немає. Дата закриття кредиту 11.08.2008 року (т. 2 а.с. 126).
Отже, на підставі наведеного колегія суддів доходить висновку про відсутність наявної заборгованості у ОСОБА_4 перед банком, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволенню не підлягають.
Крім того, колегія суддів звертає увагу учасників справи на наступне.
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
У іпотечному договору № СSІРGІ0000004807від 02 квітня 2008 року у пункті 4.3. сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі (т. 1 а.с. 29-33).
Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).
Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування або зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Судді: