ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8845/20 Справа № 206/3360/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Свистунової О.В., Лаченкової О.В. 
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Комунального закладу “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про стягнення немайнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, КЗ “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про стягнення немайнової шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог, які змінювалися в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 у справі №206/2688/18 відповідача - КЗ “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради зобов`язано скласти акт судово-психіатричної експертизи і направити його належно завірені копії позивачу. Листом від 10 травня 2019 року №10379 державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Беспала А.Д. повернула позивачу без виконання виконавчий лист про вказане стягнення, мотивуючи таку дію відсутністю сплати авансового внеску. ОСОБА_1 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 22 листопада 2007 року у справі “Заїченко проти України”, яким встановлено, що невиконання судового рішення, постановленого на користь цього ж позивача, порушує 3 положення міжнародного договору, згоду на який дала Верховна Рада України, й це завдає позивачу моральної шкоди. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у справі №200/7261/13 застосовано рішення ЄСПЛ щодо іншого невиконання судового рішення державою і стягнуто з першого відповідача гривневий еквівалент 2000 євро станом на 2013 рік – 20000 грн. Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року в вказаній справі рішення суду від 20 березня 2013 року залишено без змін, при цьому Верховний Суд зазначив, що всі обставини стосуються тих самих сторін, не потребують доведення, й місцевий суд правильно застосував вказане рішення ЄСПЛ, зокрема щодо розміру відшкодування. Також позивач вважає, що складання висновку експертизи випливає не лише із судового рішення, але і з вимог закону незалежно від судових рішень. тому відповідальність за це порушення закону другим відповідачем несе також перший відповідач, чиїм спеціалізованим закладом є другий відповідач. Відповідачі у відносинах з позивачем представляли державу – як експертна установа, так і посадова особа відділ державної виконавчої служби, підпорядкована Міністерству юстиції України та його територіальним підрозділам, тому шкода повинна стягуватися з них солідарно. Посилаючись також на рішення ЄСПЛ від 30 січня 2020 року у справі “Сукачов проти України”, висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №1-13/202 провадження №13-2зво18, рішення ЄСПЛ від 26 лютого 2015 року ”Заїченко проти України №2”, “Шабельник проти України №2”, висновки постанови Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі №203/60/18. Позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів за невиконання постанови суду від 04 квітня 2019 року 2000 євро за курсом НБУ, тобто 60000 грн. (а.с.2, а.с.123).
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, КЗ “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про стягнення немайнової шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 19 серпня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
       Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.
       Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, визначає Закон України “Про психіатричну допомогу”.
       Частиною першою статті 11 Закону України “Про психіатричну допомогу” встановлено, що психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
       Згідно зі статтею 21 Закону України “Про психіатричну допомогу” якщо проведення судово-психіатричної експертизи потрібне в адміністративних, кримінальних та цивільних справах, вона призначається та проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.
       Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України “Про психіатричну допомогу”).
       Гарантії незалежності судового експерта та правильності його висновку, а також його відповідальність визначені статтями 4, 14 Закону України “Про судову експертизу”.
       Відповідно до пункту 1.7 “Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень”, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 965/5 від 01 липня 2009 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для проведення експертизи є передбачений законом процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом).
       За правилами пункту 1.13 Інструкції у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.
       Пунктом 4.11 Інструкції передбачено, що після закінчення проведення експертизи експертом складається висновок, а у разі неможливості її проведення - повідомлення про неможливість надання висновку.
       Аналогічні вимоги містить Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 року №397, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за № 219/6507 (чинний на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 1 якого, судово-психіатрична експертиза призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи.
       Після закінчення експертизи складається акт експертизи, що містить вступну, досліджувальну, мотивувальну частини і висновок. 
       Акт (одноособової, комісійної) експертизи підписується експертом, членами комісії і засвідчується печаткою експертної установи. 
       Акт експертизи складається у двох примірниках, один з яких направляється особі або органу, які призначили експертизу, а другий залишається в експертній установі (пункти 31, 36, 37 Порядку).
       З матеріалів справи вбачається,         рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у справі № 206/2688/18 за позовом ОСОБА_1 до КП “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення немайнової шкоди було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.98-103).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року скасовано, позов задоволено частково. Зобов`язано КП “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” скласти акт судово-психіатричної експертизи і направити його належно завірені копії ОСОБА_1 . Надати у цьому акті відповіді на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення судово-психіатричної експертизи. Стягнуто з КП “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування немайнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.104-109).
       Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Касаційну скаргу КП “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасовано. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року залишено в силі (а.с.110-116).
       У вказаній справі було встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі “Заїченко проти України (№2)” скаргу ОСОБА_1 визнано прийнятною за пунктом 1 статті 5 та статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (примусова госпіталізація і тримання заявника у психіатричній лікарні, а також збирання органами внутрішніх справ відомостей про нього) та на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди та інших витрат стягнуто 5 120 євро.
       Зазначеним рішенням питання про встановлення психічного стану здоров`я ОСОБА_1 не вирішувалося.        
       У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року зазначено, що судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_1 була призначена постановою Красногрвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року у межах справи про адміністративне правопорушення, здійснене ОСОБА_1 , провадження у якій на підставі постанови Красногрвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2010 року закрито у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.
       За результатами проведення судово-психіатричної експертизи комісія експертів КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» склала акт від 08 жовтня 2009 року №36, згідно якого встановити діагноз та надати експертний висновок щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_1 неможливо у зв`язку із складністю випадку та неясністю клінічної картини. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, встановлено факт, який має юридичне значення про те, що виданий КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» акт від 08 жовтня 2009 року №36 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, не є актом судово-психіатричної експертизи як і взагалі висновком експерта(тів) в розумінні законодавства України.
       Отже, будь-який висновок експертизи щодо стану психічного здоров”я ОСОБА_1 відсутній. 
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 посилався на те, що невиконання судового рішення - постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року експертним закладом завдає позивачу душевних страждань, змушує докладати додаткові зусилля для поновлення своїх порушених прав та просив суд стягнути солідарно з відповідачів за невиконання постанови суду від 04 квітня 2019 року 2000 євро за курсом НБУ, тобто 60000 грн. (а.с.2, а.с.123).
       Слід зазначити, постанова Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у справі № 206/2688/18 за позовом ОСОБА_1 до КП “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення немайнової шкоди скасована Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, залишено в силі (а.с.110-116).
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Комунального закладу “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради про стягнення немайнової шкоди, яка, як вказував позивач, була йому спричинена відповідачами у зв”язку з невиконанням постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року.
       Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи є безпідставними.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 
Судді