УХВАЛА

23 листопада 2020 року  
Київ
справа №340/197/20
адміністративне провадження №К/9901/28900/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року 
у справі №340/197/20
за позовом ОСОБА_1 
до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
про визнання протиправним та скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 26 грудня 2019 року №997/к "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити її на посаді заступника начальника відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 28 грудня 2019 року;
- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15156,60 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, в задоволені позову відмовлено.
02 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року  у справі №340/197/20.

Відповідно до частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Своєю чергою, за змістом пункту 1 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Проте, посада публічної служби, яку обіймав позивач на час виникнення спірних правовідносин (заступник начальника відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області) та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір, належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Підставою касаційного оскарження судових рішень у даній справі скаржник зазначає пункт 1 частини 4 статті 328, а саме застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/651/16-а, від 16 травня 2019 року у справі №820/10744/15, від 20 червня 2018 року у справі №П/811/3349/15, від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17, від 12 грудня 2018 року у справі №826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі №820/2932/16, від  04 липня 2019 року у справі №2а-108/12/2670.
Таким чином, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, що потребує перевірки судом касаційної інстанції.
Також, скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку,  передбаченого    пунктом 3 частини четвертої    статті 328 КАС України, а саме: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах
Зокрема, в касаційній скарзі ОСОБА_1 зауважує, що у справі, яка розглядається, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень Кодексу законів про працю України, зокрема, щодо статей 42 та 42-2 останнього, а саме:  від час звільнення державного службовця па підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 закону України «Про державну службу» (редакція цього Закону від 25 вересня 2019 року), що має значення для вирішення судами спорів у подібних правовідносинах.
Отже, доводи, які викладені в касаційній скарзі, також вказують на наявність обставин, визначених пунктом 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження.
Крім цього, наведені позивачем в касаційній скарзі доводи свідчать про те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема стосовно необхідності формування правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Кодексу законів про працю України під час звільнення державних службовців на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 закону України «Про державну службу» (редакція цього Закону від 25 вересня 2019 року). 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що  судове засідання 24 вересня 2020 року відбулося в режимі відеоконференції, де було проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
В подальшому, після тривалого очікування опублікування повного тексту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року в Єдиному державному реєстру судових рішень та направлення нею відповідного запиту до апеляційного суду, ОСОБА_1 лише 28 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку отримала копію оскаржуваного судового рішення (повний тест постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року опубліковано в Єдиному державному реєстру судових рішень 23 жовтня 2020 року) та 30 жовтня 2020 року позивачем направлено касаційну скаргу до Верховного Суду.
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами та даними Єдиного державного реєстру судових рішень.  
Відповідно до вимог частини другої  статті 329 КАС України  учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.    
За наведених обставин, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Скарга відповідає вимогам  статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкриті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями            328,            330            334 КАС України            в редакції            Закону № 2147-VІІІ,
УХВАЛИВ:
1.  Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2.  Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
  3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року  у справі №340/197/20.
4.  Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
5. Витребувати з Кіровоградського окружного адміністративного суду справу №340/197/20.
6.  Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду