УХВАЛА

24 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/15833/18
адміністративне провадження № К/9901/25526/20
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач - Гусак М. Б., судді -Гімон М. М., Яковенко М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2020 року у справі №826/15833/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ Трейдінг Україна» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

6 жовтня 2020 року Офіс великих платників податків ДПС звернувся з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2020 року у справі №826/15833/18.

Верховний Суд ухвалою від 27 жовтня 2020 року  касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків касаційної скарги -обґрунтування підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) підстави (підстав).

На виконання ухвали Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року Офіс великих платників податків ДПС надав уточнену касаційну скаргу.
Скаржник зазначив, що при вирішенні даного пору судами попередніх інстанцій неправильно та не у повному обсязі досліджено докази на які посилався відповідач, неправомірно встановлені обставини у справі, застосовано з порушенням норми матеріального та процесуального права. 

Крім того, скаржник просить відступити від правого висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2020 року у справі №812/1281/17, згідно з яким у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі № 2464-VI щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів вважає його недостатнім для відступлення від висновків Верховного Суду, які були застосовані судами попередніх інстанцій у цій справі.

У постанові від 6 лютого 2020 року у справі №812/1281/17 Верховний Суд, виходячи із аналізу положень норм цивільного законодавства та Закону № 2464-VI, дійшов висновку, що в результаті реалізації між Товариством та повіреним взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, позаяк власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої   статті 25 Закону № 2464-VI.

Так, у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №812/1281/17 позивачем було Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», відповідачем - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, а предметом спору - скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У справі №812/1281/17, аналогічно справі, у якій подано касаційну скаргу, спір між сторонами виник внаслідок того, що єдиний внесок було сплачено ТОВ «Луганськгаз Збут», з яким позивач уклав договір доручення, а не персонально позивачем.

Тобто, правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подано касаційну скаргу) є подібними.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 25 січня 2019 року у справі № 817/85/16.

Встановивши обставини, які унеможливлювали виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ Трейдінг Україна» зазначеного обов`язку (арешт коштів підприємства), а також те, що метою укладення договору доручення було саме виконання покладеного на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску і власником коштів є саме позивач, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, правильно застосували норми права, що відповідає висновку Верховного Суду щодо їх застосування, викладеного, зокрема, у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №  812/1281/17.

Таким чином у постанові Верховного Суду висновок щодо застосування норм права здійснено за результатами системного аналізу норм Закону № 2464-VI, в тому числі й частини дев`ятої статті 25 Закону № 2464-VI. Касаційна скарга не містить належного обґрунтування, що висновок Верховного Суду є помилковим, що б могло бути підставою для відступлення від нього.

Відповідно до пункту 6 частини першої   статті 333 КАС України   суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій   статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Дослідивши наведене скаржником обгрунтування необхідності відступу від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Верховного Суду від  6 лютого 2020 року у справі № 812/1281/17 та застосованому судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає його недостатнім для відступу від зазначеного висновку, оскільки обґрунтованих доводів на спростування позиції Верховного Суду скаржником не наведено. 

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, тому колегія суддів не вважає за необхідне відступити від них у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями   328,   333,   359 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23   січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 1   червня 2020 року у справі №826/15833/18.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

 Судді:	  	М. Б. Гусак	
 	  	М. М. Гімон	
 	 	М.   М. Яковенко