Постанова
Іменем України
 
11 листопада 2020 року
місто Київ
 
справа № 369/10246/18
провадження № 61-10306св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у складі судді Вербової І. М.,
ВСТАНОВИВ:
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
У серпні 2018 року Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада 
Києво-Святошинського району Київської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Петропавлівська Борщагівка у сумі 1 853 295, 49 грн (з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, штрафних санкцій) та судового збору у розмірі 27 799, 43 грн.
Стислий виклад змісту рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року позовні вимоги Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Петропавлівська Борщагівка у розмірі 1 853 295, 49 грн з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, штрафних санкцій; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 27 799, 43 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали на виконання її вимог, а саме сплати судового збору у зазначеному розмірі на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду та надання оригіналу платіжного документу для приєднання до матеріалів справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції посилався на те, що 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим останнім днем для виконання вимог ухвали суду є 05 травня 2020 року. Враховуючи, що відповідач не цікавиться провадженням у його справі, станом на 01 червня 2020 року не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1 15 липня 2020 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що висновок суду апеляційної інстанції про отримання заявником копії ухвали Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху ґрунтується на недопустимих доказах. Також судом не враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження 
№ 14-280цс18), відповідно до якого повернення апеляційної скарги можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, викладених в ухвалі. Натомість, за твердженнями заявника, у матеріалах справи відсутні докази того, що він ознайомився зі змістом ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Поштове відправлення вкладено в абонентську скриньку, однак відповідач не укладав із поштовою службою договору на отримання рекомендованої кореспонденції у поштову скриньку. Таким чином, апеляційний суд обмежив заявника у доступі до правосуддя.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Ухвалою від 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваної ухвали апеляційного суду визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів 
(§ 25 рішення ЄСПЛ у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та § 65 рішення ЄСПЛ у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить згадану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Також у низці рішень ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року, заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що ухвалою апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.
Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), повернення апеляційної скарги можливо лише у тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, викладених в ухвалі.
У справі, що переглядається, наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення ОСОБА_1 , відповідно до якого поштове відправлення вкладено в абонентську скриньку (а. с. 158).
Відповідно до пункту 4 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 для одержання адресатами простих поштових відправлень, періодичних друкованих видань, повідомлень про надходження поштових відправлень, поштових переказів в операційних залах об`єктів поштового зв`язку можуть встановлюватись абонементні скриньки. Абонементна скринька надається у користування фізичній або юридичній особі згідно із встановленими тарифами за письмовою заявою, що подається на ім`я керівника об`єкта поштового зв`язку.
Згідно із пунктом 93 Правил надання послуг поштового зв`язку з використанням абонентської поштової скриньки доставляються: прості поштові відправлення; повідомлення про надходження поштових відправлень, які підлягають видачі в об`єкті поштового зв`язку, поштових переказів; повторні повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень; періодичні друковані видання. За письмовою згодою адресата рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів можуть доставлятися з використанням абонентської поштової скриньки. З використанням спеціальної шафи/скриньки на підставі договору, укладеного з адресатом, можуть доставлятися посилки або інші поштові відправлення.
Відповідно до наведених положень, за загальним правилом, у абонентську скриньку доставляються лише прості поштові відправлення, а рекомендовані поштові відправлення можуть доставлятися з використанням абонентської поштової скриньки лише у разі письмової згоди адресата.
Отже, враховуючи, що у суду були відсутні докази правомірності вкладення у абонентську скриньку заявника рекомендованого поштового відправлення, апеляційний суд не мав належних доказів про вручення ОСОБА_1 копії ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху.
Крім того, апеляційним судом не враховано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.
Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Ураховуючи, що ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху постановлено 21 квітня 2020 року, закінчення п`ятиденного строку на виконання вимог ухвали припадає у період дії карантину, а тому відбулося продовження такого строку на строк дії запровадженого карантину.
За таких обставин Верховний Суд вважає, що в апеляційного суду відсутні підстави для визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною, оскільки такі підстави мають місце у разі невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог ухвали суду про усунення недоліків, а не внаслідок спливу строку, наданого судом на їх усунення, незалежно від обізнаності особи з наявністю таких недоліків.
Судом апеляційної інстанції не дотримано вимоги цивільного процесуального закону, чим, окрім іншого, порушено і вимоги статті 6 Конвенції, тому ухвалу Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року належить скасувати.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
У частині шостій статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     О. В. Ступак

Судді                                                                                                              І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

                                                                                                                        С. О. Погрібний

                        В. В. Яремко