КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 757/13531/18-ц	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11930/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції:  Батрин О.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 та просив стягнути з ОСОБА_2 кошти у розмірі 192 345 грн. 95 коп. за прострочення виконання грошових зобов`язань та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2-1375-1/07 від 12 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 52 728 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнуто 57 728 грн. 
У вересні 2016 року відповідач частково повернув позивачу суму боргу в розмірі 49 495 грн. 
Оскільки ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики виконав з порушенням строку,  просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, розраховані позивачем за період  з квітня 2008  року до лютого  2018 року. 
Крім того, вважав, що діями відповідача, що полягають у неповерненні належних йому коштів, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінив в 50 000 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня  2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  кошти у розмірі 26 038 грн. 61 коп.  та  стягнуто з ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставин справи, не надано вірної оцінки доказам, наданих позивачем.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що до суду першої інстанції було подано розрахунок суми грошової компенсації за тривале неповернення відповідачем боргу в період за 2007 - 2018 роки установленого рішенням Печерського районного суду      м. Києва від 12 грудня 2007 року, відтак прострочення виконання грошових зобов`язань завдало скаржнику моральної та матеріальної шкоди.
Постановою Київського апеляційного суду від 5 червня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 6 серпня 2020 року  постанову Київського апеляційного суду від 5 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-1375-1/07 від 12 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52 728 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнуто 57 728 грн. 
Станом на 14 травня 2008 року вказане рішення суду набрало законної сили. 
23 листопада 2017 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №757/62446/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 8 375,5 доларів США, що становить 223 123 грн. 32 коп. (а.с.24)
 Постановою Апеляційного суду міста Києва від 7 лютого 2008 року рішення від 23 листопада 2007 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.25-28).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 625 ЦК України є підстави для стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат в межах встановленого законом трирічного строку.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки спір виник з договірних відносин, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди позивачу і вимоги про відшкодування моральної шкоди та її розмір позивачем не обґрунтовані та суду не доведені.
Проте  повною мірою погодитись з таким висновком суду не можна.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, зобов`язанням є правовідношення сторін, зміст якого становлять цивільні права та обов`язки.
За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до матеріалів справи, даний спір виник з приводу стягнення коштів у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань за договором позики, що є грошовим зобов`язанням в розумінні ст. 625 ЦК України.
Оскільки, спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням грошового зобов`язання, до них застосовуються норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). 
За нормою цієї статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року в справі №6-113цс14.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
З урахуванням наведеного вище та у зв`язку з простроченням  виконання грошового зобов`язання відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав згідно зі ст. 625 ЦК України для стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат.
Визначаючи розмір 3% річних від простроченої суми, інфляційних втрат та період прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності. 
Разом з цим,  суд першої інстанції не врахував пояснень позивача, які не спростовував відповідач, що ОСОБА_2 погашав заборгованість частками - у 2010 році - 550 грн., у 2011 році -  4080 грн., у 2012 році - 2100 грн., у 2013 році - 1500 грн., та  10 вересня 2016 року - 49495 грн. (а.с. 29).
Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 7 лютого 2018 року, при розгляді  позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судом встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2007 року остаточно виконано у вересні 2016 року (а.с. 25-28).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що позов в частині стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню частково - за період з  16 березня 2015 року по 10 вересня 2016 року із суми простроченого боргу - 49495 грн.
Розрахунок  3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів  прострочення.
Відтак, з 16 березня 2015 до 31 грудня 2015 сума 3 % річних склала (49 495,00 x 3 % x 291 : 365 : 100) =1 183,81 грн., з  01 січня 2016 до 10 вересня 2016 (49 495,00 x 3 % x 254 : 366 : 100)= 1 030,47 грн., а всього - 2 214,28 грн.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )  ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період IIc (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) = 1.24536383. 
Інфляційне збільшення  становить  - 49 495,00 x 1.24536383 - 49 495,00 = 12 144,28 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування матеріальної шкоди підлягає зменшенню з 26038 грн. 61 коп. до 14358 грн. 56 коп.( 2 214,28 грн. +12 144,28 грн.).. 
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки даний спір виник з договірних відносин, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди позивачу. 
Крім того, як зазначено судом, вимоги про відшкодування моральної шкоди та її розмір позивачем не обґрунтовані та суду не доведені.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми відшкодування матеріальної шкоди.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року змінити, зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 26038 грн. 61 коп. до 14358 грн. 56 коп.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 30 вересня 2020 року.
 
Головуючий                            
 
Судді