Постанова                                                           
Іменем України
       
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 703/5482/12
провадження № 61-10722св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у складі судді Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 10 липня 2006 року № MKV0GA00006056  ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою відсотків у розрахунку 12 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 09 липня 2010 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 172,1 кв. м, житловою площею 81,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами ціна предмета іпотеки складає 165 000,00 грн.  ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору виконав свої зобов`язання частково, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2012 року заборгованість становить 158 814,63 дол. США. 
 
На підставі вищевказаного позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку.
 
Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2006 року № MKV0GA00006056 у розмірі 158 814,63 дол. США, що складає 1 268 928,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом - З0 000,00 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 54 402,20 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 2 700,00 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 71 712,43 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 172,10 кв. м, житловою площею 81,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26 липня 2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції, із урахуванням положень статей 525, 526,1050,1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 33 Закону України «Про іпотеку», мотивовано тим, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на неї, підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 , порушивши умови кредитного договору, виконав свої зобов`язання перед позивачем тільки частково, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
 
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про виселення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для її задоволення, оскільки виселення з предмета іпотеки відбувається у разі відмови добровільно звільнити житловий будинок у встановлений сторонами строк, протягом одного місяця з дня отримання вимоги про виселення.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року повернуто скаржнику.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 порушено спеціальний порядок оскарження заочного рішення.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У липні 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу  Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції під час постановлення ухвали про повернення його апеляційної скарги не враховано положення статті 228 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) (чинного на момент ухвалення рішення), зазначає, що він є третьою особою та має оскаржити заочне рішення в загальному порядку, оскільки спеціальний порядок оскарження заочного рішення передбачений тільки для відповідача.
 
У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», подано відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу  Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, в якому, посилаючись на її необґрунтованість, просить залишити її без задоволення, оскільки останнім не дотримано спеціального порядку оскарження заочного рішення.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 липня 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Сімоненко В. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2020 року на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи № 703/5482/12 із суду першої інстанції, надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
У серпні 2020 року матеріали справи № 703/5482/12 надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року № 2813/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки секретаря Третьої судової палати Висоцької В. С. у зв`язку з обранням судді Сімоненко В. М. до Великої Палати Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року касаційну скаргу та матеріали справи призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року справу № 703/5482/12 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                        є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                   є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи 
 
Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року Виноградівським районним судом Закарпатської області постановлено заочне рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Копію вказаного заочного рішення направлено сторонам у справі 25 лютого 2013 року.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 01 березня 2013 року, копію заочного рішення вручено 05 березня 2013 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
03 червня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання копії заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року.
 
09 червня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримав копію заочного судового рішення, про що свідчить розписка на заяві про його отримання.
 
Апеляційну скаргу на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав 16 червня 2020 року.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року повернуто скаржнику.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (§ 53 рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03).
 
Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
 
Згідно з частиною четвертою статті 231 ЦПК України 2004 року у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 232 ЦПК України 2004 року позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Отже, ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача).
 
При цьому до основних ознак апеляційного перегляду заочного рішення можна віднести такі: а) здійснюється судом вищестоящої інстанції; б) апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. 
 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 462/3542/16-ц (провадження № 61 -7677св18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/8618/17 (провадження № 61 -23208св18).
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 наділений процесуальним статусом третьої особи, а тому він має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.
 
Повертаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції не врахував указаного та помилково дійшов висновку про недотримання передбаченого статтею 228 ЦПК України 2004 року порядку перегляду заочного рішення, оскільки заявник не звертався до суду першої інстанції із заявою про перегляд цього рішення.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та що відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Під час продовження розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене вище та вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3  задовольнити.
 
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	С. О. Погрібний    	
 	Г. І. Усик    	
 	В. В. Яремко