ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6430/20 Справа № 203/2372/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів –Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря Мамедової О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення  Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А: 

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він разом із відповідачкою є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2017 року, дитина залишилась проживати разом із матір`ю, проте зареєстрована разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . 
19.01.2017 року він уклав договір дарування, за яким подарував сину квартиру АДРЕСА_2 . На теперішній час в цій квартирі проживає відповідачка ОСОБА_2 , її син ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 . 
Після укладення договору дарування поведінка відповідачки змінилась, вона не дає можливості брати участь у вихованні дитини та взагалі спілкуватись з сином. В зв`язку з цим, він був змушений звернутись до виконкому Центральної районної у м.Дніпрі ради з проханням прийняти рішення про визначення порядку його участі у вихованні сина.
21.03.2018 року виконкомом Центральної районної у м.Дніпрі ради було прийнято рішення № 44 від 21.03.2018 року, яким визначено порядок його участі у вихованні у вигляді зустрічей з сином кожної неділі з 09-30 г. до 12-30 г. виключно за бажанням та згодою дитини. Незважаючи на прийняте рішення відповідачка ухиляється від його виконання, в зв`язку з чим він був вимушений звернутись до Центральної районної у м.Дніпрі ради з приводу невиконання рішення та його перегляду, оскільки при його ухваленні враховувалось рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2018 року та додаткове рішення цього суду від 20.02.2018 року щодо встановлення обмежувального припису із забороною йому протягом 3-х місяців перебувати у місці проживання сина, який вже втратив свою дію. На вказану заяву він отримав відповідь з роз`ясненнями положень СК України. 
Посилаючись на чинення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною, невиконання нею рішення виконкому щодо порядку участі у вихованні дитини, а також на те, що рішення № 44 від 21.03.2018 року не відповідає дійсним обставинам, прийняте без врахування віку дитини, яка у даному віці не може прийняти виважене рішення, позивач просив зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином та участі у його вихованні. 
Під час розгляду справи, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визначити наступний порядок спілкування та участі у вихованні дитини: кожну неділю з 08-00 г. ранку (з ночівлею) з поверненням дитини за місцем постійного проживання о 08-00 г. понеділка; кожну середу з 08-00 г. ранку (з ночівлею) з поверненням дитини за місцем постійного проживання о 08-00 г. четверга; а також додаткові святкові дні кожного року 01 січня, 01 травня, 28 червня, 24 серпня з 16-00 г. до 19-00 г. (або інші три години поспіль за домовленістю сторін) в місцях дозвілля та відпочинку без присутності матері, а також в день народження дитини кожного року 20 березня з 16-00 г. до 19-00 г. (або інші три години поспіль за домовленістю сторін) в місцях дозвілля та відпочинку без присутності матері; проводити спільний відпочинок влітку протягом 2-х тижнів (за домовленістю сторін) та взимку протягом 1-го тижня (за домовленістю сторін).
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Визначено наступний порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- кожної неділі з 09-00 г. до 13-00 г. в присутності матері дитини ОСОБА_2 за бажанням останньої, за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини;
- у святкові дні 01 січня, 01 травня, 28 червня, 24 серпня кожного року з 09-00 г. до 12-00 г., а також в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 09-00 г. до 12-00 г. в присутності матері дитини ОСОБА_2 за бажанням останньої, за місцем проживання дитини або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням сторони звернулись з апеляційними скаргами.
ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
В обгрунутвання апеляційної скарги посилається на те, що відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, визначення судом зустрічей дитини з батьком в присутності матері за бажанням останньої є незрозумілим та порушує право на рівну участь батьків у вихованні дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд не забезпечив дотримання справедливого балансу між інтересами сторін та інтересами дитини. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї судового збору та викласти мотивувальну частину рішення в новій редакції.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача.
       Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
       Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 .
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2017 року у цивільній справі № 201/9053/17 шлюб між сторонами було розірвано.
       Після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина залишилась проживати разом із матір`ю – відповідачкою ОСОБА_2 .
       Рішенням виконкому Центральної районної у м.Дніпрі ради № 28 від 21.02.2018 року місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .
       Позивач на теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі, що належала йому на праві приватної власності та згідно договору дарування від 19.01.2017 року була подарована сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Відповідачка разом із сином на момент розгляду справи проживають за адресою: АДРЕСА_4 .
       Не досягнувши домовленостей із відповідачкою щодо його участі у спілкування та вихованні дитини, позивач звернувся до виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради з заявою про визначення відповідного порядку.
       Згідно рішенню виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради № 44 від 21.03.2018 року було визначено наступний порядок участі позивача ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : зустрічі кожної неділі з 09-30 г. до 12-30 г. виключно за бажанням та згодою дитини.
       20.06.2018 року позивач звернувся з заявою до Центральної районної у м.Дніпрі ради, в якій посилався на невиконання відповідачкою рішення виконкому, чинення йому перешкод в спілкуванні з дитиною, а також на необргунтованість прийнятого рішення, оскільки при його ухваленні враховувалось рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2018 року та додаткове рішення цього суду від 20.02.2018 року щодо встановлення обмежувального припису із забороною йому протягом 3-х місяців перебувати у місці проживання сина, який вже втратив свою дію. Також посилався на те, що рішення про встановлення зустрічей виключно за бажанням та згодою дитини прийнято без врахування віку дитини, яка у даному віці не може прийняти виважене рішення. В зв`язку з цим, просив змінити раніше прийняте рішення, надавши йому можливість відвідувати сина за місцем проживання дитини, не обмежуючи побачення з сином наявністю чи відсутністю згоди дитини.
       На вказану заяву позивача Центральна районна у м.Дніпрі рада листом від 04.07.2018 року повідомила, що рішення щодо участі позивача у вихованні сина було прийнято з врахуванням інтересів дитини.
       Таким чином, між сторонами наявний спір щодо участі у спілкуванні позивача з дитиною та участі у її вихованні.
       Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.091991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
       В п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

       Згідно з п.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
       На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено в ч.8 ст.7 СК України та у ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
       Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Частиною першою ст.151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст.153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
       Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
       Згідно ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
       Частинами першою та другою ст.159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
       Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
       Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР.

       Відповідно до ст.8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
       Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.
       Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).
       Суд першої інстанції врахував, що позивач піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, відвідує дитину в дошкільному навчальному закладі, цікавиться його успіхами.
       Жодних обставин, які б унеможливлювали право позивача на спілкування із малолітнім сином, під час розгляду справи не встановлено та належних, достатніх і допустимих доказів цьому стороною відповідача суду не представлено.
        ОСОБА_1 під диспансерно-динамічним наглядом у нарколога не перебуває, психіатричні протипоказання до опіки над неповнолітніми відсутні.
       Чисельні звернення відповідача до різних органів з приводу неправомірної поведінки позивача, з огляду на викладені в них підстави, свідчать про наявність між сторонами неприязнених стосунків та виникнення на цьому грунті сварок та скандалів, а не про негативне ставлення батька до свого сина.
Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, так і право дітей підтримувати в достатньому обсязі та на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьками, що закріплене в ст.9 Конвенції про права дитини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності захисту прав ОСОБА_1 шляхом визначеного судом способу участі у вихованні дитини. 
Разом з тим, приймаючи до уваги напружений характер відносин між батьками, колегія суддів вважає за доцільне визначити зустрічі дитини з батьком кожної неділі з 09:00 год. до 13:00 год. за його місцем проживання без присутності матері, що з урахуванням віку дитини не зашкодить її інтересам.
Крім того, як пояснив ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, тому зазначення такої адреси як місця зустрічі батька та дитини підлягає виключенню.
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши абз.2 ч.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
- кожної неділі з 09:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , за місцем проживання ОСОБА_1 або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини.
В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, тому підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційних скарг сторін в іншій частині висновків суду першої інстанції щодо встановлених ним обставин не спростовують, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду. 
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року – змінити, виклавши абз.2 ч.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
- кожної неділі з 09:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , за місцем проживання ОСОБА_1 або в іншому місці, попередньо узгодженому між батьками дитини.
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича 

                                                                                                        О.В.Лаченкова