П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2822/19	
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.
суддів: Стас Л. В., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі – ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі відповідач/скаржник), в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року №Ф1846-25 на суму 52  395,45 грн.
Обґрунтовуючи вимоги позивач указувала, що вона звільнена від сплати єдиного внеску на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі – Закон №2464-VI) як особа, яка отримує пенсію за віком.
Позивач також доповнила свої обґрунтування зазначивши, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, коли особа вже взята на облік як самозайнята особа - адвокат, що підтверджується рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/3939/19 від 04 грудня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року №Ф1846-25.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із декількох підстав.
По-перше, позов підлягає задоволенню на підставі того, що позивачка, в силу приписів ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», звільнена від сплати за себе єдиного внеску, оскільки з липня 2009 року є пенсіонером за віком.
По-друге, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до контролюючого органу із заявою про взяття її на облік як самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, що свідчить про протиправність встановлення їй такого статусу .

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги контролюючим органом зазначено, що позивач не досяг віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), а тому на нього не можуть поширюватися положення ч.4 ст.4 Закону №2464-VI.
При цьому, відповідач посилається на практику Верховного суду України,  викладену в постанові від 21 квітня 2015 року у справі №21-90а15 та Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №814/779/17.

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відзивом на апеляційну скаргу в якому вказала, що згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 року №114 (далі – Положення №114) вона була звільнена у відставку за ст.65 п. «а» (за віком), наказом УМВС України в Херсонській області №412 о/с від 15 липня 2009 року, та з цього часу отримує довічну пенсію.
Окрім того позивач зазначила, що з 2016 року перебувала на загальній системі оподаткування, так як не мала доходів і не працювала, таким чином її єдиним джерелом доходу була довічна військова пенсія.
Наголосила на тому, що сплата коштів ЄСВ не покращить її пенсійне забезпечення, не збільшить роки стажу, так як отримує військову пенсію, і перерахувати її можуть лише в тому випадку, якщо вона буде поновлена на військовій службі в ОВС і буде проходити службу.
Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, на підставі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

Згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказом УМВС України в Херсонській області від 15.07.2009 р.   ОСОБА_1 була звільнена у відставку за ст. 65 п "а" (за віком) та з цього часу отримує довічну пенсію.
Копія пенсійного посвідчення позивачки та довідка ГУ ПФУ в Херсонській області  від 22.01.2020 р. №164 свідчать, що з 23.07.2009 р. позивач  є пенсіонеркою та  отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
27 липня 2010 року позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємцем за реєстраційним номером 24990000000035630, основний вид діяльності - 69.10 діяльність у сфері права, та взято на облік як платника єдиного внеску 11 серпня 2010 року за №21/14-0022138.
Починаючи з 2014 р. контролюючий орган проводив нарахування позивачці єдиного внеску як фізичній особі - підприємцю, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування а з 2017 р. контролюючим органом здійснювалося нарахування ОСОБА_1 і  як  фізичній особі - підприємцю за спрощеною системою оподаткування, так і особі, що здійснює незалежну професійну діяльність.
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 грудня 2018 року за №24990060010035630 вчинено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.
05 листопада 2019 року відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1846-25 у сумі 52395,45 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.2 Закону №2464-VI).
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).
Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно абз. 24 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом №1058-IV пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Отже, від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери за віком, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону №1058-IV.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є пенсіонером за віком з 23 липня 2009 року, а тому звільнена від сплати єдиного внеску, як фізична особа-підприємець, на підставі ч.4 ст.4 Закону №2464-VI.
Доказів подання позивачем до відповідача заяви про реєстрацію її як фізичної особи-підприємця за добровільною участю у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування чи заяви про здійснення незалежної професійної діяльності матеріали справи не містять.
Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи податкового органу про те, що позивач не досягла віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, а тому на неї не можуть поширюватися положення ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, оскільки згідно витягу з наказу УМВС України в Херсонській області за Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС позивач була звільнена у відставку за ст.65 п. «а» (за віком) (а.с.20), при цьому Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсія за віком, може бути призначена достроково, тобто до досягнення особою пенсійного віку встановленого вказаною статтею 26.
На переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у постанові від 10 квітня 2019 року справа №814/779/17 частина 4 ст.4 Закону №2464-У1 установлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, чи то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначеною нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску. Єдиною вимогою є те що пенсія повинна виплачуватися відповідно до закону, без будь-якої конкретизації назви закону.
За змістом вказаних законів та у відповідності з висновком, якого дійшов Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26 листопада 2013 року справа №1-14/2013 (№11-рп/2013), право на пенсію за віком особа набуває не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку чи пенсійного віку, встановленого спеціальним законодавством, а також у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин (п. 2.1 мотивувальної частини).
Згідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії контролюючого органу щодо самостійного встановлення позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 не узгоджуються з нормами Порядку №1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску. Зокрема, закріплене пунктом 4 розділу VI Порядку №1162 право контролюючого органу брати на облік як платника єдиного внеску особу, яка провадить незалежну професійну діяльність і не перебуває на такому обліку, може бути реалізоване виключно в разі подання цією особою відповідної заяви.
При цьому, колегія суддів враховує висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі №520/3939/19 (залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року), де суд вказав: «Системний аналіз норм Закону №2464-VI та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, Суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску».
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Враховуючи встановлені обставини та викладені норми законодавства, висновки Конституційний Суд України та Верховного Суду у зразковій справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними.
Суд апеляційної інстанції вважає доводи скаржника, про існування іншої правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.03.2018 р. у справі №805/3092/16-а, такими, що не відповідають змісту цього рішення. Так, у вказаному процесуальному документі, суд касаційної інстанції підкреслив, що ч.4 ст. 4 Закону №2464   застосовується до осіб, що не досягли 60 річного віку, оскільки вказана норма не пов`язує звільнення від сплати ЄСВ із досягнення особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року №Ф1846-25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 17.11.2020 року.