ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.
28 вересня 2020 р.	Справа № 440/4673/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом акціонерного товариства «Полтавахолод» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
встановила:
29.11.2019 року позивач акціонерне товариство «ПОЛТАВАХОЛОД» (далі – АТ «ПОЛТАВАХОЛОД») звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області (правонаступником якого є відповідач Головне управління ДПС у Полтавській області, далі - ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) № 0002421401 від 01.03.2019 року, яким АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 439.751,25 грн., у тому числі податкове зобов`язання – 351.801,00 грн. та штрафна санкція – 87.950,25 грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що до 01.01.2017 року термін  «невиробничі основні засоби» визначався як - основні засоби, які не використовуються в господарській діяльності платника (п.п. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України (далі -   ПК України). З 01.01.2017 року законодавець змінив визначення терміну «невиробничі основні засоби», під невиробничими основними засобами слід розуміти – основні засоби, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку. Отже, законодавець зробив акцент саме на призначення об`єкту. Тому, тимчасове невикористання в господарській діяльності основного засобу не дає підстав вважати, що він автоматично переводиться у невиробничі. Сам по собі тимчасовий простій (невикористання) основних засобів за умови, що не змінюються їх господарське призначення не передбачає зміни напрямку їх використання. В даному випадку основні засоби, як і раніше, призначені для використання в оподатковуваних операціях.
Також, позивач зазначив, що  виробничі основні засоби, які були виведені з експлуатації з метою капітального ремонту 14.09.2018 року, не можна вважати остаточно виведеними з господарської діяльності підприємства, оскільки ремонт основних засобів здійснюється з метою ефективного подальшого використання основних засобів у виробництві направленому на отримання доходу. Тимчасове не використання   основного засобу в господарській діяльності не робить його автоматично невиробничим, оскільки він не втрачає своїх виробничих властивостей, відповідає призначенню та підлягає подальшому використанню у господарській діяльності. Окрім цього, 14.02.2019 року виробничі основні засоби після проведення капітального ремонту були введені знову в експлуатацію. 
Позивач вважає, що відповідачем протиправно зроблено висновок щодо порушення останнім вимог п.п. г п. 198.5 ст. 198 ПК України. 
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами АТ «ПОЛТАВАХОЛОД», зазначив, що підприємством на порушення п. 198.5   ст. 198 ПК України, не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на залишкову вартість невиробничих основних фондів (машини, агрегати та обладнання) в вересні 2018 року у сумі 351,801,00 грн.
Що стосується амортизація, то в бухгалтерському обліку П(С)БО 7 дозволяється амортизувати об`єкти незалежно від того, використовуються вони в господарській діяльності підприємства чи ні. Тому, після переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих, амортизація в бухгалтерському обліку продовжує нараховуватись. Суми нарахованої амортизації невиробничих основних засобів списуються на субрахунок 949 «Інші витрати операційної діяльності». Списання на 949 рахунок починається з місяця, що настає за місяцем переведення об`єкта до складу невиробничих.
Також, відповідач зазначив, що в податковому обліку, якщо об`єкт переведено до складу невиробничих основних засобів, то для цілей податку на прибуток нарахування амортизації слід припинити – починаючи з місяця, що настає за місяцем такого переведення. Адже за загальним правилом нарахування амортизації (при прямолінійному методі) починається з місяця, що настає за введенням об`єкта в експлуатацію, і закінчується з місяця, що настає за вибуттям об`єкта (п. 29 П(С)БО 7), а норми п.п. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 ПК України передбачають що розрахунок амортизації основних засобів здійснюється за правилами П(С)БО або МСФЗ та вданому випадку фактичного вибуття основних засобів не відбулося, але об`єкт вибув зі складу виробничих основних засобів.
Крім того, відповідач зазначив, що невиробничі основні засоби у податковому обліку не підлягають амортизації підприємством згідно з п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України в додатку РІ (рядок 1.1.1) до податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік збільшений фінансовий результат до оподаткування на суму нарахованої в бухобліку амортизації та зменшений на суму амортизації, нарахованої в податковому обліку (рядок 1.2.1) на суму 35.067,00 грн. В цілому сума бухгалтерської амортизації невиробничих основних засобів збільшила суму фінансового результату до оподаткування, що відображено в додатку РІ до декларації з податку на прибуток за 2018 рік (№ 9309126964 від 30.01.2019 року).  
У відповіді на відзив на позовну заяву АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» виклав доводи, наведені ним у позовній заяві. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року адміністративний позов АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» задоволений у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано податкове   повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області № 0002421401 від 01.03.2019 року.
Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 6.596, 28 грн.
Судове рішення вмотивовано тим, що об`єкти які були виведені з експлуатації з метою ремонту 14.09.2018 року та 14.02.2019 року, не можна вважати остаточно виведеними з господарської діяльності підприємства, оскільки ремонт основних засобів та їх консервація здійснюється з метою ефективного подальшого використання основних засобів у виробництві направленому на отримання доходу. Тимчасове не використання основного засобу в господарській діяльності не робить його автоматично невиробничим, оскільки він не втрачає своїх виробничих властивостей, відповідає призначенню та підлягає подальшому використанню у господарській діяльності.
Також, суд зазначив, що не нарахування амортизації на основні засоби, що перебувають у стані тимчасової консервації, жодним чином не впливає на невизнання таких основних засобів активами, оскільки можливе отримання майбутніх економічних вигід від використання у виробництві таких основних засобів. Крім того, не нарахування амортизації на основні засоби свідчить про переплату підприємством податку на прибуток, і жодним чином не впливає на нарахування зобов`язань з податку на додану вартість.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у їх задоволенні.      
Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
За приписами   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі   ст. 316 КАС України   слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» зареєстровано як юридична особа (код ЄДРПОУ 01553770); основний вид економічної діяльності: код КВЕД 10.52 виробництво морозива (т. 1, а.с. 133-138).
На підставі направлення на перевірку № 4245 від 18.12.2018 року (т. 1, а.с. 148) та наказу на проведення перевірки № 3259 від 12.12.2018 року (т. 1, а.с. 147), виданих ГУ ДПС у Полтавській області здійснена документальна планова виїзна АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року.
За результатами перевірки складено акт № 186/16-31-14-01-10/01553770 від 14.02.2019 року (т. 1 а.с. 33-70), в якому зафіксовано порушення:
- п. 198.5 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-IV із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 351.801,00 грн. в т.ч.: за вересень 2018 року на суму 351.801,00 грн.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 року, а саме:
- № 0002421401, згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п.п.   г,   п. 198.5   ст.   198 ПК України   збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 439.751,25 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 351.801,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 87.950,25 грн. (т. 1, а.с. 103);
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підставі висновку технічного директора АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» Сови А.І. №1 від 12.09.2018 року про неможливість подальшої експлуатації обладнання цеху морозива та необхідністю проведення його капітального ремонту (т. 1, а.с. 10), наказом № 74 від 14.09.2018 року генерального директора АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» ОСОБА_1 передбачено виведення з експлуатації Виробничих основних засобів (т. 1, а.с. 11-12), залишковою вартістю 1.759.004,48 грн. для проведення капітального ремонту, термін виведення з 14.09.2018 року до дати закінчення ремонту. З метою реалізації вищевказаного наказу, 14.09.2018 року оформлені відповідні акти (т. 1, а.с 13-32).
У зв`язку з переведенням машини, агрегати та обладнання з Виробничих основних засобів до невиробничих, об`єкт перестав брати участь у виробничій діяльності, та підприємство не отримує доходу від його експлуатації.
Відповідно п.п.   138.3.2. п.   138.3   ст.   138 ПК України термін «невиробничі основні засоби», «невиробничі нематеріальні активи» означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку».
Тобто, основні засоби не використовується в господарській діяльності платника податків, тобто в діяльності, пов`язаної із виробництвом (виготовленням) продукції, реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Господарська діяльність   це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через будь-яку іншу особу. Звідси висновок: основною ознакою господарської діяльності у податковому обліку є її мета   отримання доходу. Якщо ж така мета не ставилася, то з метою оподаткування діяльність підприємства визнається негосподарською, тобто звичайною діяльністю, не пов`язаною безпосередньо з виробництвом продукції або реалізацією товарів (робіт, послуг) (п.п. 14.1.36   п.14.1   ст.   14 ПК України).
Виходячи з вищевикладеного, на період переведення виробничих основних засобів у невиробничі об`єкт не бере участі у виробничій діяльності підприємства та підприємство не отримує доходу від його експлуатації.
Відповідно п.   198.5   ст.   198 ПК України   передбачено, що «Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.   189.1   ст.   189   цього   Кодексу, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.»
Тобто, платники ПДВ у випадку переведення основних виробничих фондів до складу невиробничих зобов`язані нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ (пп. «г»   п. 198.5 ПК України) у тому періоді, коли переведення було оформлене. База оподаткування визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості об`єкта, яка склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, у якому відбулося переведення (п. 189.1 ПК України).
Слід відмітити, що при придбанні основних засобів сума ПДВ від їх вартості була віднесена до податкового кредиту періодів їх придбання (машини, агрегати та обладнання) в вересні 2018 року у сумі 351.801,00 грн. (1.759.004,48 грн. х 20%)».
01.03.2019 року на підставі акту № 186/16-31-14-01-10/01553770 від 14.02.2019 року відповідачем складено податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПОДАТОК НА ДОДАНУ ВАРТІСТЬ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) – 439.751,25 грн., що складається з 351.801,00 грн. (за податковим зобов`язанням) та 87.950,25 грн (за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Платіжним дорученням № 729 від 12.03.2019 року, платіжним дорученням № 730 від 12.03.2019 року та платіжним дорученням № 770 від 13.03.2019 року позивач сплатив за вищевказаною вимогою відповідача 439.751,25 грн. (т. 1, а.с. 105-107)
Надаючи оцінку вказаному порушенню, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до п.   198.5   ст.   198 ПК України   платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.   189.1   ст.   189   цього   Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до   ст. 196 цього Кодексу   (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом   196.1.7   пункту   196.1   статті   196   цього   Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2   розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом   197.1.28   пункту   197.1   статті   197   цього   Кодексу   та операцій, передбачених пунктом   197.11   статті   197   цього   Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків,   передбачених пунктом   189.9   статті   189   цього   Кодексу).
Відповідно до п.п.   138.3.2   п.   138.3   ст.   138 ПК України   не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів; на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів. Термін «невиробничі основні засоби», «невиробничі нематеріальні активи» означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку».
Згідно з п.п.   14.1.36   п.   14.1   ст.   14 ПК України   господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п.   14.1.138   п.   14.1   ст.   14 ПК України   основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6.000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6.000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Крім того, відповідно до п. 6 Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби» основні засоби - це матеріальні об`єкти, що їх: 
а) утримують для використання у виробництві або постачанні товарів чи наданні послуг для надання в оренду або для адміністративних цілей; 
б) використовуватимуть, за очікуванням, протягом більше одного періоду.
Колегія суддів зауважує, що з 01.01.2017 року законодавець змінив визначення терміну   «невиробничі основні засоби». Відповідно до п.п.138.3.2   п.138.3   ст.138 ПК України   під невиробничими основними засобами слід розуміти: «основні засоби, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку». Отже законодавець зробив акцент саме на призначення об`єкту.   Таким чином, тимчасове невикористання в господарський діяльності основного засобу не дає підстав вважати, що він автоматично переводиться у невиробничі.
Отже, сам по собі тимчасовий простій (невикористання) основних засобів за умови, що не змінюється їх господарське призначення не передбачає зміни напрямку їх використання. В даному випадку основні засоби, як і раніше, призначені для використання в оподатковуваних операціях.
Таким чином,   виробничі основні засоби, які були виведені з експлуатації з метою капітального ремонту 14.09.2018 року, не можна вважати остаточно виведеними з господарської діяльності підприємства, оскільки ремонт основних засобів здійснюється з метою ефективного подальшого використання основних засобів у виробництві направленому на отримання доходу. Тимчасове не використання основного засобу в господарській діяльності не робить його автоматично невиробничим, оскільки він не втрачає своїх виробничих властивостей, відповідає призначенню та підлягає подальшому використанню у господарській діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом генерального директора АТ «ПОЛТАВАХОЛОД»  № 74 від 14.09.2018 року було виведено із експлуатації об`єктів основних засобів для проведення капітального ремонту з оформленням відповідних документів, по закінченню якого ввести їх в експлуатацію (т. 1, а.с.11-12).
Актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 14.09.2018 року   встановлено, що автомат фасування в полімерні стаканчики № 2, маслоутворювач 4-х барабанний з деструкторизатором, машина пральна БЕКО ВМИ 91483 ЛБ 1, теплообмінник пластичний Фішер, Лінія М6-ОЛВ-В(4), стіл ескимоген с12форм, стіл до ексімогенератора, маслоутворювач 4-х циліндровий, гомогенезатор АІ-ОПМ (пр 5т/год до тис) 57, машина фасувальна   МК-ОФС, пакувальний автомат вН-05А, конденсатор повітряний АСS 633С, лінія з виробництва морозива у ваф. стакан ОЛЖ, фризер Б60Ф2Ш, компресор 21А410-7-, лінія Дербі, пакувальна машинна подушка,   лінія зурис, автомобіль Renault Dokker VAN потребують ремонту   (т. 1, а.с. 13-32).
Відповідно до висновку про результати проведення капітального ремонту обладнання та інших об`єктів основних засобів виробничого призначення від 14.02.2019 року встановлено, що технічний стан відремонтованих об`єктів відповідає нормативному, основні засоби не потребують доробок та придатні до експлуатації (т.1, ас. 108).
Наказом генерального директора АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» № 51 від 14.02.2019 року введено в експлуатацію об`єкти основних засобів після проведення капітального ремонту (т.1, а.с. 109-110). На підставі вказаного наказу були прийняті акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 14.02.2019 року, що автомат фасування в полімерні стаканчики № 2, маслоутворювач 4-х барабанний з деструкторизатором, машина пральна БЕКО ВМИ 91483 ЛБ 1, теплообмінник пластичний Фішер, Лінія М6-ОЛВ-В(4), стіл ескимоген с12форм, стіл до ексімогенератора, маслоутворювач 4-х циліндровий, гомогенізатор АІ-ОПМ (пр 5т/год до тис) 57, машина фасувальна   МК-ОФС, пакувальний автомат вН-05А, конденсатор повітряний АСS 633С, лінія з виробництва морозива у ваф. стакан ОЛЖ, фризер Б60Ф2Ш, компресор 21А410-7-, лінія Дербі, пакувальна машинна подушка,   лінія зурис, автомобіль Renault Dokker VAN - технічний стан відповідає нормативу, придатний до експлуатації (т. 1, а.с.111-130).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що об`єкти які були виведені з експлуатації з метою ремонту 14.09.2018 року та 14.02.2019 року, не можна вважати остаточно виведеними з господарської діяльності підприємства, оскільки ремонт основних засобів та їх консервація здійснюється з метою ефективного подальшого використання основних засобів у виробництві направленому на отримання доходу. Тимчасове не використання основного засобу в господарській діяльності не робить його автоматично невиробничим, оскільки він не втрачає своїх виробничих властивостей, відповідає призначенню та підлягає подальшому використанню у господарській діяльності.
Окрім цього, 14.02.2019 року Виробничі основні засоби після проведення капітального ремонту були введені знову в експлуатацію.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з боку АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» відсутні порушення пп. г) п.   198.5   ст.   198 Податкового кодексу України.
Щодо висновку відповідача про фактичне не визнання підприємством основних засобів, які виведено з експлуатації, як активи, оскільки не здійснювалось у період консервації нарахування амортизації на ці засоби, колегія суддів зазначає, що не нарахування амортизації на основні засоби, що перебувають у стані тимчасової консервації, жодним чином не впливає на невизнання таких основних засобів активами, оскільки можливе отримання майбутніх економічних вигід від використання у виробництві таких основних засобів. Крім того, не нарахування амортизації на основні засоби свідчить про переплату підприємством податку на прибуток, і жодним чином не впливає на нарахування зобов`язань з податку на додану вартість.
З матеріалів справи вбачається, що після проведення відповідного ремонту, наказом № 51 від 14.02.2019 року було введено в експлуатацію раніше виведені основні засоби з 14.093.2018 року, наведені у переліку до наказу (т. 1, а.с.109-110).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що АТ «ПОЛТАВАХОЛОД» не порушував вимоги п. 198.5 ст. 198 ПК України,   а висновки відповідача про заниження податкових зобов`язань на суму 351.801,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення № 0002421401 від 01.03.2019 року, згідно якого збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 439.751,25 грн., прийняте всупереч вимог чинного податкового законодавства, необґрунтовано, без з`ясування усіх необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушено законні інтереси платника податків.
Частиною 2   ст. 77 КАС України   встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1   ст. 9 КАС України   розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322,325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
                      Постанова у повному обсязі складена і підписана 08 жовтня 2020 року.