КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 357/13687/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11653/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М. 
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
08 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», треті особи: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - Радченко Вікторії Юріївни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року, 
 
встановив:
у грудні 2019 року позивач звернуся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3851 від 23.11.2019, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що приватний нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не врахував судові рішення, якими було відмовлено стягувачеві у стягненні боргу через пропуск строку позовної давності.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року справу було направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року позов було задоволено, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників відповідача ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 27 листопада 2019 року приватним виконавцем Голяченком І.П. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області від 23 листопада 2019 року. За виконавчим написом нотаріус запропонував стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , що є боржником за Кредитним договором №11196646000 від 10.08.2007 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти у розмірі 227 477,50 грн., що складаються із 3 % річних за період з 30.11.2016 по 21.11.2019 у сумі 47 189 грн.; пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за період з 30.11.2018 по 21.11.2019 у сумі 179 688 грн. 50 коп., та 600 грн. за вчинення цього виконавчого напису. Вказував на те, що вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не врахував судові рішення, якими відмовлено стягувачу у стягненні боргу через пропуск строку позовної давності. Крім того, зазначав, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою з пропуском строку, визначеного у ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року позовні вимоги було задоволено, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подання відповідачем заяви про вчинення виконавчого напису існувало судове рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором, що спростовує безспірність заборгованості, яка є обов`язковою умовою для  вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам. 
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст. 87, 88  Закону України «Про нотаріат».
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права. Зазначав, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів,  за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», при цьому, цей Перелік  документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальний  дій, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.
 Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, встановити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Як вбачається з  матеріалів справи, 10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 1119664600, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 27 233 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на строк до 11.08.2014.
На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за вищевказаним кредитним договором № 1119664600.
У 2016 році ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором № 1119664600 у розмірі 298 803,37 грн., яка складається з боргу по тілу кредиту - 171 029,42 грн., заборгованості за відсотками - 127 773,95 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в зв`язку тим, що даний позов поданий після спливу трирічного строку позовної давності.
На підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 09 листопада 2018 року правонаступником ПАТ «Дельта Банк» є ТОВ «Вердикт Капітал» у тому числі і за вищевказаним кредитним договором № 1119664600.
У червні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 11196646000, яка утворилася станом на 15.05.2019 та становить 1 824 010,24 грн., з якої: 559 817,50 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 80 088,75 заборгованість за нарахованими відсотками, 49 693 грн. - 3% річних та 190 752,06 грн. - пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року у задоволені позовних вимог було відмовлено у зв`язку з тим, що позивач звернувся із вказаними вимогами після спливу строку загальної позовної давності, при цьому між сторонами відсутня домовленість про збільшення строку позовної давності. Дане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року.
23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № 11196646000 від 10.08.2007, на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти у розмірі 227 477,50 грн., що складаються із 3 % річних за період із 30.11.2016 по 21.11.2019 у сумі 47 189 грн. та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за період з 30.11.2018 по 21.11.2019 у сумі 179 688 грн. 50 коп. та 600 грн. за вчинення цього виконавчого напису.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи вищевказаний виконавчий напис ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явлено до примусового виконання, у зв`язку із чим приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. відкрито виконавче провадження № 60738436 та вчиняються виконавчі дії стосовно виконання виконавчого напису.
Відповідно до  ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно  з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).
Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, вказуються відповідні відомості стягувача та боржника.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса.
Зазначене вище узгоджується  з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 759/6167/18.
Доводи апеляційної скарги про те, що в разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, якщо зобов`язання не виконане належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки на момент подання відповідачем заяви про вчинення виконавчого напису уже існувало судове рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором, що вже спростовує безспірність заборгованості, яка є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 
 
постановив: 
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - Радченко Вікторії Юріївни залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2020 року.
 
Головуючий  
 
Судді