ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 653/2681/19
Номер провадження: 22-ц/819/1867/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Кузнєцової О.А.,
Радченка С.В.,
сторони справи: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Берлімової Ю.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
       В липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 січня 2011 року.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 21 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті Приватбанку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Посилаючись на те, що відповідач допустила порушення своїх зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з неї заборгованість станом на 15 липня 2019 року у розмірі 69 752, 41 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 26 562,80 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 18 587,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами 0 грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 20 203,91 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 600 грн, а також штрафи 500 грн (фіксована частина), 3 297,73 грн (процентна складова).
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, здійснила дії щодо повідомлення про цей факт. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів укладення між сторонами договору кредиту на зазначених в підставах позову Тарифах Банку та Умовах та правилах надання банківських послуг.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись. При цьому вказує, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта та інші данні стануть відомі іншим особам. Вважає, що відповідачем були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язався негайно інформувати банк та правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру пей-пасс, піну, сім-карти. Зазначені умови відповідач не виконала, а тому саме вона є винною та повинна відповідати за фінансові зобов`язання. 
Також вказує на безпідставність посилань суду першої інстанції на відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального провадження за заявою відповідача та визнання її потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки вони не є належними доказами на підтвердження доведення обставин вчинення злочину щодо перерахування коштів невстановленими особами, оскільки такі доводи можуть бути підтверджені тільки вироком суду, який набрав законної сили. 
При цьому, винних у незаконному заволодінні коштами на цей час не встановлено, інформація судом першої інстанції по даному факту не перевірялася, а отже суд першої інстанції безпідставно вважав твердження відповідача про доведеність обставин перерахування коштів невстановленими особами та належне повідомлення банку про здійснені операції.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 січня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8 т.1)
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». (а.с.9 т.1) 
Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»).
Крім того, в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 21 січня 2011 року, зазначено про бажання отримати карту «сберкнижка (депозит)» (т.1 а.с.8 звор.стор).
Отже, позивачем не доведено факт укладення договору між ним та ОСОБА_1 про надання банківських послуг на умовах вказаних ним в позові, що передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед банком станом на 15 липня 2019 року становить 69 752,41 грн та складається з: заборгованість за тілом кредиту - 26 562,80 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 18 587,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 0 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 20 203,91 грн, нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 600 грн, а також штрафи 500 грн (фіксована частина), 3 297,73 грн (процентна складова).
В ході розгляду справи судом першої інстанції та в поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач, заперечуючи проти позовних вимог вказувала на те, що 19 вересня 2018 року невстановлені особи шляхом несанкціонованої зміни фінансового номеру клієнта здійснили несанкціоноване збільшення кредитного ліміту та зняття кредитних коштів з її рахунку шляхом переказу невідомим особам, при виявленні чого вона повідомила про це АТ КБ «ПриватБанк», а також звернулась до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення.
Судом першої інстанції встановлено, що фінансовим номером відповідача є телефонний номер НОМЕР_1 . 
Цей же номер заначено й в підписаній 21 січня 2011 року ОСОБА_1 анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
За інформацію наданою ПАТ «ВФ Україна» 19 вересня 2018 року о 14 годині 46 хвилин за дзвінком з номеру НОМЕР_2 по абонентському номеру НОМЕР_1 було виконано заміну сім-карти.
З наданої виписки по рахункам відповідача за карткою ОСОБА_1 № НОМЕР_3 збільшення кредитного ліміту відбулось 19 вересня 2018 року до 30 000 грн, а потім до 50 000грн.
В цей же день, з банківської картки  ОСОБА_1  відбулось п`ять транзакцій з переведення грошових коштів на карту НОМЕР_4  через IVR-меню на суми, що із комісією складають 6242 грн 08 коп., 17474 грн 08 коп., 7282 грн 08 коп., 8322 грн 08 коп., 10 194 грн 08 коп. та сплата за телекомунікаційні послуги IVR 3700 MTS у сумі з комісією 205 грн 03 коп. (здійснення яких не визнається відповідачем) та після переказу яких сума залишку після операцій дорівнювала мінус 49908 грн. 30 коп. (49514 грн. 40 коп. - сума п`яти переказів + 205 грн. 03 коп. - сплата за телекомунікаційні послуги та + 189 грн. 87 коп. сума заборгованості, що існувала до оспорюваних переказів).
Здійснення оспорюваних відповідачем грошових переказів, здійснено за допомогою IVR-меню, яке являє собою інтерактивне меню, за допомогою якого можна отримати послуги, шляхом використання телефону, для чого необхідний доступ до фінансового номеру клієнта.
Суд першої інстанції, вказуючи на недоведеність доводів позивача про те, що дії по збільшенню кредитного ліміту виконані саме ОСОБА_1 , послався на ненадання банком суду, в якості доказу запису телефонного дзвінка відповідача до банку, який, за інформацією представника позивача, зберігається в архівах банку. Вказаний запис телефонної розмови не було надано і суду апеляційної інстанції.
Відповідач повідомила банк про несанкціоновані нею операції, відразу після того як виявила їх вчинення - 20 вересня 2018 року, коли на вказану карту було перераховано кошти її чоловіком. Вказане не спростовано банком.
Звернення відповідача на адресу банку з заявою про несанкціоноване списання коштів не заперечується сторонами. Разом з тим, надаючи докази на виконання ухвали суду, позивач повідомив, що в архіві банку таке звернення не виявлене, проте наявна відповідь позивача на таке звернення.
Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 02 листопада 2018 року № 20.1.0.0.0/7 - 181005/2118 на письмове звернення від 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 повідомлено що, відповідальність за виконання зобов`язань, передбачених укладеним між нею та банком кредитним договором покладено саме на неї, наголошено на необхідності здійснення погашення заборгованості.
21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Генічеським ВП ГУНП в Херсонській області з заявою про вчинене кримінального правопорушення, яка зареєстрована за № 8036 в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування, яке наданий час триває, а відповідачу надано статус потерпілого, що також підтверджується протоколом допиту потерпілого та врученою пам`яткою про права та обов`язки.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення відсутності своєї вини у здійсненні зазначених дій: звернулась до правоохоронних органів з заявою про шахрайські дії та повідомила банк про несанкціоновані нею операції, суд першої інстанції вірно застосував правову позицію викладену ВСУ при розгляді справи №6-71цс15 від 13 травня 2015 року яка підтримана Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі N 127/23496/15-ц (касаційне провадження N 61-3239св18), згідно якої користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Для застосування відповідальності до особи слід довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за відсутності обставин, які безспірно доводять, шо користувач карткою своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, по справі відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по виплаті заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.
Також відхиленню, як юридично неспроможні, підлягають посилання позивача на правову позицію встановлену Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 року по справі № 756/4602/16-ц, оскільки у наведеній справі були встановлені інші обставини, а саме: мало місце викрадення кредитної карти, зміна ПІН-коду працівником банку тощо, що повністю різняться від обставин у справі, що переглядається. 
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко