КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 755/5130/20                            Головуючий у 1-й інстанції суддя: Марфіна Н.В.
 
09 грудня 2020 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітня 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 67 445,00 грн. за період з 01.01.2020 по 01.04.2020; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 05.04.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; допустити негайне виконання рішення в межах стягнення за один місяць.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2020 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. В іншій частині позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про залишення без задоволення позовних вимог.
Посилається на неповне з`ясування та невідповідність висновків суду обставин справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що докази надані відповідачем судом проігноровані, надавши пріоритетне значення доводам позивача.
Зазначає, що сторони проживають однією сім`єю та факт утримання відповідачем позивача та дітей підтвердила сама  ОСОБА_2 . Звертає увагу на те, що виконує свої батьківські обов`язки в утриманні та вихованні дітей.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14349/2020	
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з необхідності зменшення заявленого до стягнення з відповідача розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/2 до 1/3 частини від доходу, адже враховуючи наявні в матеріалах справи дані про розмір заробітку відповідача, у такому випадку кожна з доньок буде забезпечена аліментними виплатами не менш ніж 4 500,00 грн. на місяць, а їх подвійний розмір, що має бути забезпечений матір`ю дітей, враховуючи рівність обов`язків батьків, в цілому забезпечить необхідний та достатній розмір утримання для забезпечення гармонійного розвитку дітей. 
Позивач не надав суду будь-яких доказів тому, що з 01.01.2020 по час звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але відповідач ухилявся від їх сплати.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 19).
Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 20-21).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини від заробітку/доходу відповідача щомісячно до досягнення старшою донькою повноліття, а з ІНФОРМАЦІЯ_4 стягувати з відповідача аліменти на утримання молодшої доньки у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно по ІНФОРМАЦІЯ_5. Внаслідок примирення сторін провадження у справі про стягнення аліментів було закрите на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_2 зазначила, що молодша донька ОСОБА_4 хворіє на косоокість, що вимагає постійних додаткових коштів на її лікування. Починаючи з 01.01.2020 відповідач перестав брати участь в утриманні доньок та надавати будь-які кошти. Відповідач працює в Національному Банку України на посаді головного економіста відділу банківського нагляду та його заробітна плата за 2019 рік склала 404 730,00 грн., відповідно 33 727,50 грн. на місяць. 
Родина на теперішній час проживає разом, однак спільне господарство не ведеться. 
Позивачка вказує, що враховуючи ненадання батьком жодної допомоги на утримання дітей, вона має право на стягнення аліментів на утримання доньок за минулий час та на майбутнє. Дітям у всякому разі повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. 
Оскільки батько з 01.01.2020 не надає коштів на утримання дітей та приховував розмір своєї заробітної плати, у матері виникає право на стягнення аліментів за минулий час. 
Враховую чи наведене, ОСОБА_2 звернулася до суду із відповідним позовом.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що доньки сторін:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 20-21) перебувають на утриманні матері, а відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За наведеного, враховуючи матеріальне становище дітей, наявність у молодшої доньки  ОСОБА_4 хвороби, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати,  колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2020 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття правильними.
Проживання сторін разом не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів за відсутності надання батьком утримання дітям.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження проживання сторін однією сім`єю та факт утримання відповідачем дітей.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач виконує свої батьківські обов`язки в утриманні та вихованні дітей не знайшли свого підтвердження при розгляді справи ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій.
За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий:                                                              В.В. Саліхов

Судді:                                                                          І.М. Вербова

                                                                                     О.В. Шахова