Ухвала 
 
02 грудня 2020 року
м. Київ

справа № 712/9294/17
провадження № 61-12917св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Фідобанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп»,
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року в складі судді Пересунька Я. В., та постанову апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л., Нерушак Л. В.,
та клопотання  ОСОБА_1 про участь у розгляді касаційної скарги у справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсними кредитного договору, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп  (далі - ТОВ «Фінанс Транс Груп»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними кредитного договору, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року залишено без змін.
У березні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Крім того, просить розглядати касаційну скаргу за участю позивача.
У травні 2018 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення судів без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 712/9294/17 надійшли до Верховного Суду та 16 квітня 2020 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.
26 лютого 2019 року надійшло клопотання ОСОБА_1 від 22 лютого 2019 року про відмову від касаційної скарги.
З метою встановлення дійсного волевиявлення ОСОБА_1 щодо здійснення процесуальних прав Верховний Суд неодноразово надсилав лист стосовно підтвердження наміру про відмову від касаційної скарги із рекомендацією направити на адресу суду відповідну заяву із засвідченням справжності підпису ОСОБА_1 на ній.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення лист отримано 02 вересня 2020 року. Станом на момент розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не підтвердила наміру про відмову від касаційної скарги та не направила на адресу суду відповідну заяву із засвідченням справжності підпису ОСОБА_1 на ній.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
У задоволенні клопотань ОСОБА_1 слід відмовити з таких підстав. 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. 
Оскільки ОСОБА_1 не підтвердила наміру про відмову від касаційної скарги та не направила на адресу суду відповідну заяву із засвідченням справжності підпису ОСОБА_1 на ній, і Верховний Суд позбавлений можливості пересвідчитися у зворотному, у задоволенні клопотання про відмову від касаційної скарги необхідно відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись статтями 7, 260, 398, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року.
Відмовити   ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про участь у розгляді касаційної скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
                                                                                      Є. В. Краснощоков
                                                                                      М. М. Русинчук