ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 жовтня 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 391/897/19
провадження № 22-ц/4809/1247/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Мурашка С.І., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В.
учасники справи: ОСОБА_1 ОСОБА_2 
представник ОСОБА_3 
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_6 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2020, суддя Червонописький В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Компаніївського нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Компаніївського нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна про визнання заповіту нікчемним.
На обґрунтування позовних вимог зазначили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 яка є матір`ю позивачів.
Позивачі є спадкоємцями майна ОСОБА_8 , за законом. 
До складу спадщини після смерті ОСОБА_8 , увійшли будинок за адресою АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення.
10.10.2019 позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О.В. 
10.10.2019 дізналися, що 17.08.2019 їхня покійна мати склала заповіт на ОСОБА_4 , яким заповіла земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,34 га, та Ѕ частки земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 5,34 га, яка розташована на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. 
Вважають, що вищезазначений заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його складення передбачених Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про нотаріат», а саме незрозуміло де і в який час було складено заповіт, тощо.
Крім того, спадкодавець була фізично не здоровою особою у зв`язку з чим не взмозі була самостійно відвідати нотаріуса та самостійно вчиняти будь-які нотаріальні дії. 
Просили суд визнати заповіт ОСОБА_8 спадкоємцю ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О.В., зареєстрованого в реєстрі № 238 - нікчемним.
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2020 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що на час складення заповіту ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Судом не досліджено факт того, що в заповіті повинна бути зазначена умова про те, що заповіт прочитаний мною вголос, мені зрозумілий, відповідає моїй волі. Суд не прийняв докази надані позивачами.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від приватного нотаріуса Скрипнік О.В., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що ОСОБА_8 дійсно хворіла, однак те, що вона була психічно здоровою підтверджується довідкою лікаря-психотерапевта Компаніївської ЦРЛ Курка М.І, яка знаходиться в справі № 391/897/19. Заповіт складений з дотриманням вимог його посвідчення та власноручно підписаний заповідачем, яка на момент його посвідчення розуміла значення своїх дій та керувала ними.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_5 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що рішення суду є законним, обґрунтованим та справедливим.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.09.2020 справу призначено до розгляду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.10.2020 продовжено строк розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, , що 17 серпня 2019 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,34га та Ѕ частки земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 5,34га розташовані на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Зазначений проект заповіту було складено за робочим місцем приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О.В. за адресою: АДРЕСА_2 , того ж дня посвідчений нотаріусом зареєстрований в реєстрі під № 238.(а.с.7).
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Для позивачів та відповідача ОСОБА_8 була рідною матір`ю.(а.с.11,16,19).
На день своєї смерті ОСОБА_8 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 разом із співмешканцем ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 .(а.с.48)
10 жовтня 2019 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за законом до нотаріуса звернулися ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .(а.с.29-32)
Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч. 1, 3 ст. 1247 ЦК України).
Так, згідно з ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.
Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Судом судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2019 приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О.В. викликали в с.Братерське до ОСОБА_8 , остання була хвора та не могла з`явитись до нотаріуса особисто для посвідчення заповіту. Цього ж дня нотаріус приїхала до місця проживання ОСОБА_8 де ознайомилась з її намірами скласти заповіт на сина ОСОБА_4 стосовно земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 5,34га, та Ѕ частки земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 5,34га розташовані на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, з її слів було розуміло, що вона є дієздатною та розуміє значення своїх дій. Після чого нотаріус повернулась до свого робочого місця де нею було складено проект заповіту за волевиявленням ОСОБА_8 та повернулась за місцем проживання ОСОБА_8 до підписання заповіт прочитаний заповідачем уголос та власноручно підписаний нею, дані події підтверджуються письмовими та усними поясненнями приватного нотаріуса Скрипнік О.В., та нотаріально завіреною заявою ОСОБА_9 (а.с.58,61).
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місцем вчинення нотаріальної дії є у разі: якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.
При досліджені оспорюваного заповіту від 17.08.2019 судом першої інстанції встановлено, що в заповіті зазначено місце вчинення нотаріальної дії (удома ОСОБА_8 ) із зазначенням адреси (с.Братерське Компаніївського району Кіровоградської області), а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями (у зв`язку з хворобою ОСОБА_8 ).
Суд першої інстанції зазначив, що посилання представника позивача на те, що в заповіті не зазначена адреса де і в який час було складено заповіт, є хибним, оскільки в заповіті зазначено адресу складення та час, як проекту заповіту так і адресу за якою було оголошено та підписано заповіт.
Суд першої інстанції зазначив, що Верховний Суд у справах, в яких особи покликались на нікчемність заповіту вказав, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц).
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачами не заявлялось клопотання про проведення по справі експертизи для визначення стану ОСОБА_8 на момент складення заповіту.
З огляду на викладене, заповіт, складений 17 серпня 2019 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 не є нікчемним, а є правомірним правочином.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 13  ЦПК України  суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених   нею  вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд з даним позовом позивачі просили визнати заповіт заповідача ОСОБА_8 спадкоємцю ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Компанієвського районного нотаріального округу Скрипнік О.В. та зареєстрований а реєстрі №238 нікчемним .
Підставими для визнання заповіту нікчемним є порушення процедури посвідчення заповіту нотаріусом .
Відповідно до ст..ст..1216, 1217, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із чч. 1 та 2 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1, 3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.
У ч.3 ст .203 ЦК встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1256 ЦК тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.
У чч.1 та 2 ст. 1257 ЦК передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 
Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України .
У випадку визнання заповіту нікчемним необхідно встановити підставу передбачену частиною першою ст. 1257 ЦК України. 
При відсутності такої підстави заповіт вважається дійсним і може бути оспорений у судовому порядку.
В правовому висновку ВСУ у справі 6-2424цс16 зазначено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України).
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. 
Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 
                          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
  Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2020, залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: