ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13» жовтня 2020 року 
м. Харків
справа № 643/5088/20
провадження № 22ц/818/3929/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю., 
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року в складі судді Букреєвої І.А.
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 березня 2015 року вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачкою послуг з постачання газу для населення, яку надає Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут».

Вважала, що її права як споживача житлово-комунальних послуг із постачання газу порушені відповідачем, оскільки на період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року ціна (тариф) на ці послуги були значно завищені за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої і також завищеної ціна на природний газ.

Зазначила, що підпунктом 2 пункту 13 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу передбачено, що на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: для індивідуального опалення або комплексного (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): за обсяг, використаний до 200 куб м природного газу на місяць (включно), - 3,6 грн за 1 куб м; за обсяг, використаний понад 200 куб м природного газу на місяць (включно), - 7,188 грн за 1 куб м.

27 квітня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 315, якою внесені суттєві та чисельні зміни до Положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України № 758, зокрема, з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів в розмірі 6,879 грн за 1 куб м.

Вказала, що у період з 31 березня 2017 року по 19 жовтня 2018 року Кабінетом Міністрів України не приймалися інші рішення (постанови) про затвердження іншої ціни на природний газ для побутових споживачів, ніж та, що була передбачена постановою Кабінетом Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року.

Таким чином, за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року природний газ їй поставлявся за ціною 6,879 грн за 1 куб м. За вказаний період часу нею сукупно спожито 145,39 куб м природного газу та, відповідно, сплачено 612,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року по справі № 826/9665/16, постанову КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, тобто з 27 квітня 2016 року.

Вказала, що нею за послуги з постачання природного газу за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року сплачено 612,00 грн за завищеним тарифом 6,879 грн за 1 куб м. При цьому нараховано відповідачем за цей період 1000,13781 грн. За тарифом 3,6 грн за 1 куб м вона мала б сплатити 523,40 грн. В свою чергу відповідач в своєму обліку вказує, що станом на 31 березня 2020 року міститься заборгованість 790,86 грн з урахуванням заборгованості за попередні місяці.

Посилалася на те, що перерахунок вартості за природній газ за законним тарифом 3,6 грн за 1 куб м призведе до суттєвого зменшення заборгованості за природній газ та необґрунтованих матеріальних втрат для неї як споживача послуг з природнього газу. З урахуванням сплачених послуг за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року заборгованість зменшиться, та зменшення заборгованості до 402,73 грн станом на 01 березня 2020 року, тобто в два рази.

Просила зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої нею у період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року за житлово-комунальну послугу – природній газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 (повернувши їй зайво сплачені нею грошові кошти, або враховувати їх в якості переплати у рахунок майбутніх платежів), а саме по ціні 3,6 грн за 1 куб м; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в порядку виконання судового рішення у цій справі надати суду докази його виконання – розрахунок за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року за житлово-комунальну послугу – природній газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а саме по ціні – 3,6 грн за 1 куб м.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично виклала доводи та вимоги позову. 

02 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач та його представниця вважали, що рішення суду є законним, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому зазначили, що правових підстав для задоволення позовних вимог, а також – апеляційної скарги позивачки немає, оскільки постановою Верховного Суду від 25 червян 2020 року скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанцій, на які посилалася позивачка.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 28 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації відсутня, про що складено довідку про причини повернення/досилання. Оскільки судову повістку надіслано на останню відому адресу позивачки, вона вважається доставленою. 25 вересня 2020 року від представниці відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її знаходженням у щорічній відпустці, інших представників - зайнятістю у інших судових засіданнях, яке залишено без задоволення за недоведеністю щодо зайнятості інших працівників відповідача. 

Заяв про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела, що її права та інтереси порушено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 14 березня 2015 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 та споживачем послуг з природного газу, які постачає Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут».

Згідно з розрахунком нарахувань та оплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість споживача станом на 01 лютого 2020 року складає 764,85 грн.

З вказаного розрахунку вбачається, що ціна за 1 куб м за період з травня 2016 року по березень 2017 року вказано 6,879 грн, з квітня 2017 року по жовтень 2018 року - 6,9579 грн (а.с.101).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року № 826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року.

16 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» з заявою, в якій просила здійснити перерахунок за спожитий нею природний газ за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року (повернувши їй зайво сплачені нею грошові кошти або враховувати їх в якості переплати у рахунок майбутніх платежів) (а.с.56-58).

Як вбачається з відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» № 61707-Л6-16476-0919 від 24 вересня 2019 року станом на сьогоднішній день окреме рішення Уряду, яким би визначалась ціна природного газу протягом спірного періоду, відсутнє. Товариство звернулось до оптового продавця природного газу – НАК Нафтогаз з проханням скоригувати ціну продажу природного газу товариству для того, щоб останній мав змогу провести відповідні перерахунки населенню (а.с.73-74).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним вбачається, що постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 826/9665/16, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного  суду міста Києва.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з пунктом 17 частини 3 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Статтею 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що з 01 жовтня 2015 року Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу покладаються спеціальні обов`язки, у тому числі, на НАК «Нафтогаз України», як оптового продавця та на Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», як постачальника природного газу для побутових споживачів Харківської області. В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила здійснити перерахунок вартості послуг з природнього газу, оскільки на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року по справі № 826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року з моменту її прийняття.

Матеріали справи свідчать про те, що нарахування позивачці плати за надані послуги з постачання природного газу з травня 2016 року - 6,879 грн за 1 куб м.

При нарахуванні плати за спожитий газ відповідач застосовував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, відповідно до якої з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: для приготування їжі та/або підігріву води 7,188 грн за 1 куб м; для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 грн за 1 куб м, крім обсягів до 1200 куб м, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) за ціною 3,6 грн за 1 куб м (пункт 13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 були внесені зміни до вищезазначеної Постанови, зокрема, пункт 13 викладено в новій редакції, якою передбачено, що з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн за 1 куб м.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів всіх категорій була знижена в порівнянні з ціною, визначеною пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758 у попередній редакції.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/9665/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315.

За таких обставин, визнання нечинною постанови Уряду № 315 від 27 квітня 2016 року ставить під сумнів законність застосування тарифу 6,879 грн за 1 куб м при нарахуванні плати за спожитий газ для побутових споживачів протягом періоду з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року.

Однак, вказана обставина не свідчить про можливість здійснення позивачці перерахунку за спожитий газ із застосуванням тарифу 3,60 грн за 1 куб м протягом спірного періоду, адже в даному випадку слід керуватись пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року в редакції, яка була чинною до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року, та якою ціна на природний газ була встановлена на рівні 7,188 грн за 1 куб метр, а тариф у розмірі 3,6 грн за 1 куб м застосовувався лише протягом періоду з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 березня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі №826/9665/19, якими визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315, були скасовані та справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для здійснення перерахунку вартості послуг з постачання природного газу, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року.