ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2056/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/204/20 Категорія: 304090000 	Черненко В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 грудня 2020 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Храпка В.Д., 
       Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря                Любченко Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Черненка В.О., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                        в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15 травня 2017 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного на картковий рахунок.
При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правивлами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www/privatbank/ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Свої підписом у заяві відповідач підтвердила той факт, що повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі, в тому числі щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку за ініціативою банку.
Також відповідач зобов`язалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала внаслідок чого,станом на 22 січня 2020 року у останньої утворилась заборгованість 15 291 грн. 00 коп., з яких : 10 562 грн. 99 коп. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 10 562 грн. 99 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 675 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 2 848 грн. 68 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн.– нарахована пеня; 0. 00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 704 грн. 33 коп. – штраф (процентна складова).
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».
На підставі наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 15 291 грн. 00 коп. за кредитним договором № б/н від 15 травня 2017 року та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 302 грн. 88 коп. та судового збору у розмірі 179 грн. 10 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимог, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована позовна заява в цій частині і відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач належним чином повідомив його про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, вважаючи, що воно в цій частині незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з не відповідностю висновків суду обставинам справи та з порушення норм процесуального і матеріального права, а по справі ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду, що відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку. 
Також зазначив, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах не свідчить про те, що вона не була з ними ознайомлена , не означає відсутність правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідача у заяві свідчить, про те, що вона ознайомлена з відповідними документами, а отже повністю згідна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.
Крім того, на підставі вказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення активації, користувалась карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Пізніше картака перевипускалась.
Також відповідач, використовуючи кредитні кошти, часткового погашала заборгованість за кредитом, чим підтвердила укладення договору із банком на відповідних умовах.
Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Тому висновки суду про те, що банком не дотримано вимоги законодавства щодо узгодження з відповідачем умов кредитування, не відповідають обставинам справи, оскільки такі висновки спростовуються належними та допустими доказами по справі.
Також суд дійшов необґрунтованих висновків щодо непогодження із відповідачем умов щодо сплати відсотків за користування кредитом, а також пені та штрафів, безпідставно зменшив суму заборгованості відповідча за кредитом та ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення в оскаржуваній частині.
Також судом було невірно проведено перерахунок заборгованості та відмовлено в задоволенні частини позовних вимог, здійснюючи перерахунок заборгованості суд першої інстанції не врахував, що у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою, тобто прострочений кредит – це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.
Встановши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнення фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту.
Відмова суду у задоволенні позовних вимог в частині стягнення частини просточеного тіла кредиту призводить до нехтування принципами платності кредитного договору і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за просточеним тілом кредиту, відсотками, відсотками згідно ст. 625 ЦК України та стягнення неустойки, а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам закону.
Із матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Як вбачається із наданої банком анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що в ній містяться лише анкетні дані відповідача, майновий стан та соціальний статус. Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір відсотків за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено, також не вказано строк дії договору( строк дії картки).
Вказана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Привилами користування складають договір про надання банківських послуг. 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також фотокопію кредитної картки
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22 січня 2020 року становить 15 291 грн. 00 коп., з яких : 10 562 грн. 99 коп. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 10 562 грн. 99 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 675 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 2 848 грн. 68 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн.– нарахована пеня; 0. 00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 704 грн. 33 коп. – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 15 червня 2017 року процентна ставка
не зазначена (а/ с. 7).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім суми кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути заборгованість за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, а також штрафи (фіксована частина та процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку простроченої кредитної заборгованості за договором від 15 травня 2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг , які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомилася відповідач і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Підстави вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відсутні.
Отже, ці Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть 
вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповіно фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Правильним є висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону україни «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі сповідачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Аналогічний правовий висновк викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року усправі № 342/180/17 (провадження № 14-131св19).
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості , наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 22 січня 2020 року становить 15 291 грн., яка складається із : заборгованость за поточним тілом кредита – 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита – 10 562 грн. 99 коп., 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 675 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 2 848 грн. 68 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн.– нарахована пеня; 0. 00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 704 грн. 33 коп. – штраф (процентна складова).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , користувалась кредитною карткою, вчиняла дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором , що свідчить про визнання нею факту отримання кредитних коштів.
Враховуючи, що сума, яка стягнута судом першої інстанції як заборгованість у розмірі 1 302 грн. 88 коп. апелянтом не оспорюється, тому в цій частині рішення не переглядається, а сума, яку просить стягнути банк не підлягає до задоволення , оскільки як вбачається із наданого банком розрахунку, що починаючи з 25 листопада 2017 року по 07 грудня 2019 року відповідач фактично отримала та користувалась кредитними коштами в загальному розмірі 8 018 грн. 46 коп. і здійснила погашення фактично отриманих корштів у розмірі 6 715 грн. 58 коп., тобто не повернутими є кошти в сумі 1 302 грн. 88 коп., які були стягнуті рішенням суду першої інстанції.
Щодо заявлених вимог банку в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову в задоволення вимог у цій частині є обґрунтованим виходячи із наступних підстав.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із наданих банком суду доказів не можливо встановити строк дії договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про закінчення дії кредитної картки станом на 22 січня 2020 року, на час здійснення розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2017 року.
Тому в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають закону.
        Доводи апеляційної скарги щодо невірно проведеного судом першої інстанції перерахунку заборгованості та відмовлено в задоволенні частини цих позовних вимог не варті уваги, оскільки заборгованість за простроченим тілом кредиту не передбачено умовами договору, укладеного між банком та відповідачем 15 червня 2017 року, шляхом підписання анкети-заяви. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді