ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 листопада 2020 року
м. Харків

справа № 638/9512/16-ц
провадження № 22ц/818/3963/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря – Кравченко О.О., 

імена (найменування) сторін:
позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Невечерова Дмитра Володимировича – представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року в складі судді Грищенко І.О., 

у с т а н о в и в:                        

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» акціонерний банк «Укргазбанк» (далі – АТ «Укргазбанк») в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 11 вересня 2008 року укладено кредитний договір № 35/08-9, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі – ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є АТ «Укргазбанк», надало ОСОБА_1 кредит в сумі 364 000 грн зі сплатою відсотків у розмір 20,0% річних, зі строком дії по 08 вересня 2018 року.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 123 979,96 грн, яка складається з: 435 073,47 грн – простроченої заборгованості за процентами; 6 093,05 грн – поточної заборгованості за процентами; 255 371,82 грн – пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 427 441,62 грн – пені за несвоєчасну сплату процентів.

07 вересня 2017 року відповідачкою сума заборгованості за кредитним договором була частково погашена. Станом на 13 вересня 2017 року заборгованість складає суму в загальному розмірі 852 862,46 грн, яка складається з: 1 232,11 грн – поточної заборгованості за процентами; 107 239,50 грн – простроченої заборгованості за процентами; 320 949,35 грн – пені за несвоєчасне погашення кредиту; 531 913,31 грн – пені за несвоєчасне погашення процентів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 35/08-9 в указаному розмірі та судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року позов АТ «Укргазбанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 35/08-9 стягнута достроково в загальному розмірі 475 634,39 грн на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року, на виконання якого ОСОБА_1 було сплачено суму в розмірі 851 600,00 грн. 

30 червня 2020 року Невечеров Дмитро Володимирович – представник АТ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боржниця виконала рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року в примусовому порядку через сім років після його ухвалення, однак заборгованість, що є предметом за даним позовом, складає суму в розмірі 961 334,07 грн, яка утворилась за період з 19 лютого 2010 року по 13 вересня 2017 року. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке своєчасно не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання від боржника процентів, належних кредитору відповідно до умов кредитного договору та положень статті 1048 ЦК України. Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки аргументам позивача та ухвалив рішення, яким безпідставно відмовив в задоволенні позову.

23 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України). 

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 11 вересня 2008 року укладено кредитний договір № 35/08-9, відповідно до умов якого ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є АТ «Укргазбанк», надало ОСОБА_1 кредит в сумі 364 000 грн зі сплатою відсотків у розмір 20,0% річних, зі строком дії по 08 вересня 2018 року (а. с. 13-15 т. 1).

Відповідно до пункту 5.3. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Відповідно до пункту 3.3.3. кредитного договору періодом сплати вважається період з «1» по «10» число кожного місяця.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Укргазбанк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 35/08-9 в загальному розмірі 475 634, 39 грн (а. с. 44-45 т. 1).

Згідно з довідкою Харківської обласної дирекції АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 35/08-9 в загальному розмірі 475 634, 39 грн, стягнута за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року, сплачена боржницею 07 вересня 2017 року (а. с. 107 т. 1). 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушення. 

АТ «Укргазбанк» використало у 2010 році своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредит, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичних платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору. 

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ІЦК України.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суд у (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки АТ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після пред`явлення до ОСОБА_1 вимог згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України, які задоволені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, передбачених договором.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З урахування викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові в редакції цієї постанови.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Невечерова Дмитра Володимировича – представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський