ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/740/20  Номер провадження 22-ц/814/2251/20	Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,
секретар Зеленська О.І.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , в особі уповноваженого представника - адвоката Репала Дениса Олександровича,
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2020 року, постановлене суддею Стрюк Л.І., 
у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності,
в с т а н о в и в:
25.03.2020 ОСОБА_3 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину вартості автомобіля ГАЗ 3302-14 СПГ, вантажний бортовий - С, 2005 року виробництва, у розмірі 31 984,50 грн. та Ѕ частину автомобіля ВАЗ 2101, легковий седан-В, 1972 року виробництва, у розмірі 4 629,00 грн., а всього 36 604,50 грн., та судові витрати.
Позов мотивований тим, що автомобілі ГАЗ 3302-14 СПГ, вантажний бортовий - С, 2005 р.в. та ВАЗ 2101, легковий седан-В, 1972 р.в., є спільною частковою власністю сторін, і кожен з них є власником по Ѕ частині таких транспортних засобів згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2019 (справа №545/3382/18). Оскільки домовитися про порядок користування спільним майном сторони не можуть і автомобілі, як неподільні речі, знаходяться у повному володіння відповідача, просить стягнути із нього грошову компенсацію вартості належної їй частки у спільній частковій власності, згідно розміру їх оціночної вартості, встановленої в межах справи №545/3382/18.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 позов ОСОБА_3 задоволено з підстав його доведеності та обґрунтованості. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля ГАЗ 3302 СПГ вантажний бортовий - С, 2005 року випуску, в розмірі 31 984,50 грн., припинивши право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину указаного автомобіля з моменту отримання компенсації у розмірі 31 984,50 грн.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля ВАЗ 2101, легковий седан -В, 1972 року випуску, у розмірі 4 620,00 грн., припинивши право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину указаного автомобіля з моменту отримання компенсації у розмірі 4 620,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 840,80 грн. судового збору.
Із рішенням не погодився відповідач, в особі представника - адвоката Репало Д.О., та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вважає заявлені вимоги позову недоведеними, а порушене право ОСОБА_3 - відсутнім, оскільки судове рішення не є документом, що посвідчує право власності, без його державної реєстрації, доказів якої позивачем не надано. 
Припускає, що вирішення такого спору матиме наслідком зміну рішення суду від 20.11.2019 (справа №545/3382/18), яке набуло чинності та залишається невиконаним. Тоді як сам спір стосовно того ж предмета - машин, і з тих самих підстав - поділ майна подружжя після розірвання шлюбу, вже становив предмет судового дослідження у межах справи №545/3382/18, де ОСОБА_3 мала можливість висловити бажання отримати грошову компенсації вартості часток у спільній частковій власності, тоді як вимагала визнання права власності.
Зазначає, що відповідач не отримував лист-пропозицію від ОСОБА_3 , оскільки перебував за кордоном, а тому заперечує твердження останньої про перешкоди у реалізації належного їй права на користування спільним майном, що, з огляду на положення ст.68 СК України, має здійснюватися за взаємною згодою співвласників. 
Вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було дотримано справедливий баланс інтересів сторін, і що, і відповідач, як рівноцінний власник, також має право на грошову компенсації вартості належної йому частки. 
Просить врахувати, що відповідач категорично заперечує проти присудження компенсації, коштів для цього він не має, та не заперечує проти того, щоб позивачка користувалася автомобілями.
23.10.2020 ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення районного суду залишити без змін. Повідомляє, що не має прав на управління автомобілем та не бачить перспективи їх використання, а тому, якщо відповідач, у володінні якого перебувають транспортні засоби, не бажає здійснити їх продаж для розподілу коштів між співвласниками та не має інших пропозицій для врегулювання спору, має сплатити їй вартість від часток власності на автомобілі.
У судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.
Інші учасники справи до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Судом першої інстанції установлено та не оспорюється сторонами, що спірні автомобілі зареєстровані за ОСОБА_2 та знаходяться в його користуванні.
Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2019 (справа №545/3382/18) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено повністю; визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, а іншу Ѕ частину цього ж жилого будинку з господарськими будівлями залишено у власності ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки за кадастровим номером 5324080701:01:001:0840, площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, а іншу Ѕ частину цієї ж земельної ділянки залишено у власності ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 2101 легковий седан-В, 1972 року випуску, в порядку поділу спільного майна подружжя, а іншу Ѕ частину цього ж автомобіля залишено у власності ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля ГАЗ 3302 14 СПГ вантажний бортовий-С, 2005 року випуску, в порядку поділу спільного майна подружжя, а іншу Ѕ частину цього ж автомобіля залишено у власності ОСОБА_2 ; стягнуто судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 20.12.2019.
Рішенням суду встановлено, що середня оціночна вартість автомобіля вантажного бортового ГАЗ 3302-14 СПГ, 2005 року виробництва, становить 63 969,00 грн., автомобіля легковий седан ВАЗ 2101, 1972 року виробництва - 9 240,00 грн./а.с.6-7/Таким чином, вартість Ѕ частини автомобіля вантажного бортового ГАЗ 3302-14 СПГ, 2005 року виробництва становить 31 984,50 грн., а Ѕ частини автомобіля легковий седан ВАЗ 2101, 1972 року виробництва - 4 620,00 грн.
Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що передбачене ч.2 ст.364 ЦК України право позивача на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, не може бути обмежене іншим співвласником, і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондує обов`язок другого співвласника сплатити грошову компенсацію. 
Загальна сума грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності становить 36 604,50 грн., її виплата відповідачем на користь ОСОБА_3 грошової компенсації не становитиме для нього надмірний тягар, а право на частку в праві спільної власності підлягає припиненню згідно ч.2 ст.364 ЦК України, з моменту отримання компенсації.
       Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.
Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України, усі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
       Згідно ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
       Наведені норми матеріального права кореспондуються із положеннями статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що захищають право особи на мирне володіння таким майном від обмежень, зокрема, у доступі до такого майна та, як наслідок, неможливості його використання та контролю за таким майном. 
       Позивачка, як співвласник, який бажає позбутися своєї частки, що не може бути виділена в натурі, реалізувала належне їй право на отримання грошової компенсації від інших співвласників на підставі ст.364 ЦК України. 
       Такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ст.ст.15,16 ЦК України та виключає підстави для закриття провадження у справі згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, через наявність судового рішення про поділ майна подружжя. Оскільки такі спори не є тотожними, регламентовані різними нормами права, а співвласники, в тому числі за наявності судового рішення про поділ майна подружжя, не обмежені у праві на отримання грошової компенсації вартості належної їм частки, встановленої таким рішенням.
       Із наведених підстав колегією суддів також відхиляються доводи апеляційної скарги, що вирішення такого спору може змінити остаточне судове рішення про розподіл майна подружжя. Тоді як твердження відповідача про належне йому право грошової компенсації частки, як підстави скасування судового рішення, на законність останнього не впливають, оскільки такі вимоги ним не заявлялися. 
       Стосовно доводів відповідача про відсутність порушеного права позивача, та, відповідно, підстав його захисту, оскільки ОСОБА_3 не зареєструвала право спільної часткової власності на належні їй частки транспортних засобів, а також відсутність перешкод у користуванні ними, колегія суддів зазначає наступне. 
       Як убачається із матеріалів справи, автомобілі ГАЗ 3302-14 СПГ, вантажний бортовий - С, 2005 р.в. та ВАЗ 2101, легковий седан-В, 1972 р.в., набуті колишнім подружжям у шлюбі, є спільною частковою власністю сторін (по Ѕ частці), право власності на які зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 і які згідно рішення суду від 20.11.2019 (№545/3382/18) залишені у його власності./а.с.6-7/
       Згідно п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (в редакції від 23.12.2009 №1371), транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб.
Таким чином доводи апеляційної скарги, які обґрунтовані п.п.7,8 указаного Порядку, як підставами реєстрації права власності, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки право власності на транспортні засоби вже зареєстровано за одним із колишнього подружжя ( ОСОБА_2 ) за згодою іншого, та не потребує перереєстрації згідно рішення суду. 
При цьому апеляційний суд приймає до уваги стосунки між співвласниками, що фактично склалися, а також те, що ОСОБА_3 не має прав на управління транспортними засобами, а тому твердження відповідача, що він не заперечує проти їх використання позивачкою, не є достатніми для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін в користуванні та володінні таким майном.
Виходячи із встановлених обставин та вимог закону, якими вони врегульовані, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що право позивача на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, не може бути обмежене іншим співвласником. Такі висновки зроблені з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, а також інтересів обох сторін (п.6 ст.3 ЦК України). 
Не впливають на законність рішення заперечення відповідача проти вимог позову, оскільки згода одного із співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, а його неспроможність за своїм майновим станом сплатити грошову компенсацію, по-перше, потребує доведення належними доказами (відповідач є працездатним, має можливість виїздити за кордон, вартість часток не оспорює); по-друге, неспроможність співвласника, у власності та користуванні якого залишається спільне майно, сплатити компенсацію, сама по собі, не становить надмірний тягар та не може бути підставою для відмови у сплаті такої компенсації.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги - без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі уповноваженого представника - адвоката Репала Дениса Олександровича, - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2020 року- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02.11.2020.

Головуючий суддя                                                                 Л.І.Пилипчук

Судді                                                                                 С.М. Бондаревська

                                                                               О.В. Чумак