УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/9632/19
Провадження № 22-ц/4820/1003/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу, договору купівлі-продажу, зобов`язання до вчинення дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Логінової С.М. від 05 березня 2020 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу, договору купівлі-продажу, зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі відмовляються безпідставно виконувати судові рішення про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та відмовляються передати їм за заявами позивача належне йому майно з метою погашення заборгованості по сплаті аліментів. Також вказує на те, що відповідачі безпідставно передали його майно не першочерговим стягувачам, а другорядним стягувачам (відповідачу ОСОБА_3 ), не взявши до уваги той факт, що це майно є спільною та приватною власністю стягувачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до договору відчуження. Тому просив визнати недійсними постанови та акти державних виконавців про передачу майна у рахунок погашення боргу ОСОБА_3 , та договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також зобов`язати відповідачів передати за постановою та актом усе майно позивача першочерговим стягувачам – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу по аліментах.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку апелянта, суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, розглянув справу без його участі, не повідомивши його про розгляд справи.
У відзиві ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. Оскільки Ѕ частина квартири по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , в порядку примусового виконання не була реалізована, на підставі її заяви їй передано це майно у власність в рахунок погашення боргу. Її право власності належно оформлене та зареєстроване. 
Учасники справи, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися.
У поданій заяві відповідач  ОСОБА_3 просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнає. 
Представник Вінницької установи виконання покарань № 1, де відбуває покарання апелянт ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції повідомив про відмову апелянта від участі в судовому засіданні з посиланням на неотримання судової повістки у цій справі на вказану дату та годину. 
Проте згідно з повідомленням начальника Вінницької установи виконання покарань № 1 (лист № 8/10380 від 09.11.2020 року), долученим актом від 06.11.2020 року ОСОБА_1 відмовився отримувати судову повістку про виклик до суду на 14.30 год. 01.12.2020 року у цій справі, а отже, є повідомленим про розгляд справи відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, судом встановлено, що у Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувало на виконанні зведене виконавче провадження № 51125237 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь стягувачів. До зведеного виконавчого провадження входять, зокрема, виконавчий лист №676/2423/15 від 07.05.2015 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 ; виконавчий лист №676/2425/15 від 15.05.2015 року про стягнення аліментів на  користь  ОСОБА_5 до досягнення сином трирічного віку; виконавчий лист №676/7898/14 від 08.12.2014 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 по 400 грн. на кожну дитину; виконавчий лист № 2208/8608/12 від 22.08.2016 року про стягнення 1000000 грн. шкоди на користь ОСОБА_3 .
В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 12.04.2016 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника із забороною його відчуження.
16.05.2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .
19.01.2017 року описане та арештоване майно боржника (Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 ) державним виконавцем передано на примусову реалізацію до Системи електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ). 
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 232488 від 01.02.2017 року Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реалізувати за ціною 285490,00 грн. не вдалося у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 237216 від 21.02.2017 року 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після уцінки майно реалізувати за ціною 24266,50 грн. не вдалося у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Згідно з протоколом № 242122 проведення електронних торгів від 13.03.2017 року 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після уцінки майно реалізувати за ціною 199843,00 грн. не вдалося у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Оскільки майно не реалізоване на прилюдних торгах втретє, на адресу стягувачів державним виконавцем направлено повідомлення про залишення нереалізованого майна за собою відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з повідомленням УДППЗ «УкрПошта» від 22.05.2017 року листи стягувачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повернулися на адресу Другого відділу ДВС за закінченням терміну зберігання.
Постановою та актом державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 11 липня 2017 року стягувачу ОСОБА_3 на підставі її заяви від 28.04.2017 року передано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2208/8608/12 від 22.08.2016 року про стягнення 1000000 грн. шкоди на користь ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватися недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Проте такого висновку суд дійшов за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права. 
Так, згідно з  ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє   ухвалу, в якій зазначається, зокрема,   за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.
       Встановлено, що згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10.05.2019 року про відкриття провадження у справі № 686/9632/19 справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04.02.2020 року суд, посилаючись на ч.5 ст. 279 ЦПК України прийняв рішення про розгляд вказаної цивільної справи без повідомлення сторін, за наявними матеріалами справи. 
 Проте за змістом ст.ст. 187, 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі  і в такому разі перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається. 
Згідно довідки секретаря судового засідання в судове засідання 05 березня 2020 року сторони не з`явилися. Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення позивача про розгляд справи, на що він посилається в апеляційній скарзі. Вказане порушення норм процесуального права відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Обговорюючи висновки суду першої інстанції по суті спору, апеляційний суд приймає до уваги таке. 
Відповідно до  ст. 15 Цивільного кодексу України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, за змістом наведених норм права захисту в судовому порядку підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес особи.
   В обґрунтування  заявленого позову  ОСОБА_1  посилався  на те, що внаслідок передачі стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , порушуються права ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідачі безпідставно передали його майно не першочерговим стягувачам ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) в рахунок погашення боргу по аліментах, а другорядним стягувачам (відповідачу ОСОБА_3 ), не взявши до уваги той факт, що це майно є спільною та приватною власністю стягувачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до договору відчуження. 
При цьому позовна заява не містить жодного посилання на те, яке право позивача порушується внаслідок прийняття оспорюваних актів державного виконавця та в чому полягає порушення цього права.
       Так, позивач є боржником, а не стягувачем, за цими виконавчими провадженнями. При цьому  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на порушення прав яких є посилання у позовній заяві, не заявляли відповідний позов та не уповноважували позивача діяти від їх імені з метою захисту їхнього права.
Позивач також не навів, у чому полягає порушення його права оспорюваним договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому матеріали справи не містять жодних даних про укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За таких обставин відсутні підстави для визнання цього договору недійсним.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові з підстав обрання позивачем неналежного  способу  захисту  своїх прав, не встановив, за  захистом якого саме свого порушеного права звернувся до суду з цим позовом позивач і чи дійсно його права порушуються оспорюваними актами. 
Відтак з врахуванням наведеного оскаржуване судове рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові за його безпідставністю.
У зв`язку з відмовою по суті заявлених позовних вимог відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У позові  ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу, договору купівлі-продажу, зобов`язання до вчинення дій, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3457,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2020 року.

Судді                                                                        Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко