Справа № 447/1919/19                                         Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/422/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:80

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        12 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Крайник Н.П.,
за участю секретаря Сеньків Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія-Новий Розділ” на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія-Новий Розділ” в якому просив стягнути з відповідача на його користь 18 930 грн. 88 коп. заборгованості по заробітній платі та 19 561 грн 64 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. 
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач до 21.06.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і 20.06.2019 року був звільнений з роботи у зв`язку з переведенням. Однак, при звільненні відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 18 930 грн. 88 коп., а сума заборгованості відповідача з виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у відповідності до статті 117 КЗпП України) до дня звернення з даним позовом до суду становить 19 561 грн. 64 коп. (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь ОСОБА_1  суму грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 18 830 гривень 88 копійок тасередній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 19 516 гривень 64 копійок.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 47-48).

Дане рішення оскаржив відповідач – в частині стягнення з нього на користь позивача 19 516 гривень 64 копійок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.
Апелянт просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цієї позовної вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Стверджує, що при звільненні позивача з роботи відповідач не взмозі був своєчасно розрахуватися з ним з незалежних від відповідача причин, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/32373/18 було накладено арешти на рахунки Товариства, однак суд не дав належної оцінки наведеним обставинам.
Вважає таким, що не відповідає матеріалам справи, посилання суду в оскаржуваному рішенні на те, що відповідач не оспорював розмір компенсації розрахунку при звільненні (а.с. 52-55).
Апелянт, будучи своєчасно (12.08.2020 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 12.10.2020 року (а.с. 98, 100), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116 КЗпП України).
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається самим відповідачем (апелянтом), що при звільненні 20.06.2019 року позивача з роботи всіх належних сум йому виплачено не було і частину з них йому було виплачено пізніше, а саме: 03.07.2019 року (2 727 грн. 13 коп.; а.с. 9) та 15.08.2019 року (100 грн.; а.с. 18, 36).
Згідно довідки відповідача від 08.08.2019 року, станом на згадану дату він визнає свою заборгованість перед позивачем по виплаті належної останньому заробітної плати у розмірі 18 930 грн. 88 коп. (а.с. 9).
У доводах позовної заяви позивачем наведено розрахунок 19 561 грн 64 коп. компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.
Відповідачем/апелянтом не подано до суду свого розрахунку (контррозрахунку) вищезгаданої компенсації, а відтак доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів розрахований позивачем розмір компенсації, до уваги прийматися не можуть.

Як вже зазначалося вище, відповідачем вже після звільнення позивача з роботи і до його звернення з даним позовом до суду двічі виплачувались останньому кошти в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати (03.07.2019 року - 2 727 грн. 13 коп. та 15.08.2019 року - 100 грн.).
Крім цього, 20.02.2020 року відповідачем платіжним дорученням через банк було проплачено 1 152 грн. 60 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
За вищенаведених обставин не можуть прийматися доводи апеляційної скарги стосовно того, що при звільненні позивача з роботи відповідач не взмозі був своєчасно розрахуватися з ним з незалежних від відповідача причин, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/32373/18 було накладено арешти на рахунки Товариства, а відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту відсутності його вини у невиплаті позивачу належних в день звільнення сум.
Крім цього, сама по собі відсутність у підприємства коштів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергія-Новий Розділ” залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року- без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 12 жовтня 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Крайник Н.П.