УХВАЛА
27 жовтня 2020 року
місто Київ
справа № 569/1413/17
провадження № 61-10360ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року в указаній вище справі.
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, запропоновано подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження разом із належними та допустими доказами обставин викладених в клопотанні. Також надати уточнену касаційну скаргу, в якій необхідно було чітко вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав),  вказати вірне найменування суду до якого подається касаційна скарга, надіслати уточнену касаційну скаргу разом із копіями і додатками відповідно до кількості учасників справи.
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та уточнена касаційна скарга.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 рокузаявнику продовжено строк на усунення недоліків, запропоновано надати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому необхідно було навести причини пропуску строку на касаційне оскарження, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, та надатидокази поважності пропуску строку на касаційне оскарження, надіслати на адресу суду уточненукасаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення касаційного оскарження.
Клопотання  мотивовано  тими  же  обставинами,  що  і попереднє. Заявник ОСОБА_1 зазначає, що згідно з повідомленням Рівненського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року копія оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції їй та її представнику ОСОБА_4 не надсилалася. Вони не  приймали участь у розгляді даної справи. Разом із тим,  ОСОБА_1 була обізнана про оскарження відповідачами рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, та впевнена, що апеляційну скаргу не буде задоволено, тому тільки подала відзив на апеляційну скаргу, а на розгляді справи не була присутня. Заявник не змогла подати касаційну скаргу у встановлені строки з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваного рішення апеляційного суду вручено під розписку представнику ОСОБА_4 07 липня 2020 року. 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA  SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, щоОСОБА_1 та її представникуОСОБА_4 було відомо про розгляд даної справи, проте із заявою про видачу копії оскаржуваного судового рішення не зверталися. 
Виключні випадки передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження  ОСОБА_1 не вказані та не обґрунтовані.
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKAAND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
Таким чином, касаційна скарга  ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи, не довела наявність обставин непереборної сили, внаслідок виникнення яких вона пропустила строк касаційного оскарження, тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню.
Крім того, ОСОБА_1 надана уточнена касаційна скарга.
Верховний Суд вивчив уточнену касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок   про  наявність  підстав для  повернення  касаційної  скарги  заявнику,  яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного  оскарження,  передбачених пунктами  1,  2,  3  частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У поданій касаційній скарзі заявник, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування  випадків, визначених  у  пунктах 1,  2,  3,  4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення у клопотанні про поновлення касаційного оскарження наявностіобставин непереборної сили, внаслідок виникнення яких вона пропустила строк касаційного оскарження та наведення встановлених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                          Є. В. Петров