Номер провадження: 22-ц/813/5167/20 
Номер справи місцевого суду: 521/10035/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів за минулий час, –

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з листопада 2008 року по серпень 2011 року вона перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2011 року, справа №2-4103/11 шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначала, що з моменту розлучення відповідач ухилявся від сплати аліментів, не дбав про їхнього сина, не цікавився його розвитком, нехтував своїм батьківським обов`язком по належному утриманню малолітньої дитини (а.с 1-4).
17 лютого 2016 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Мирончук Н.В.) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів а минулий час задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки від усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час, починаючи від 21.06.2012р. до 03.08.2014 р. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, суму судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп. (а.с 59-60).
23 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси в якій він просив суд поновити пропущений строк на подання заяви, про перегляд заочного рішення, ухваленого 17.02.2016 року (а.с 67-76).
07 листопада 2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Мирончук Н.В.) заяву представника відповідача ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, від 17.02.2016 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів за минулий час, залишено без задоволення (а.с 79-80).
10 грудня 2019 року не погоджуючись з заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси представник ОСОБА_1 адвокат Тищенко С.Ю. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року, в якій просить заочне рішення від 17.02.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні будь-яких коштів з ОСОБА_1 (а.с 85-93).
27 грудня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Таваркіладзе О.М.) відмовлено у прийняті апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тищенка Станіслава Юрійовича на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, та повернуту зазначену апеляційну скаргу особі, яка її подала (а.с 96-97).
17 січня 2020 року представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк. Апелянт вважає, що судом не було враховано ст. 263 ЦПК України, не враховано наявні істотні обставини, що мають братися судом до уваги при винесенні рішення, суд порушив норми процесуального права. А саме, суд безпідставно, на думку апелянта, відмовив у поновленні строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення. Судом першої інстанції не належно з`ясовано дату отримання апелянтом повного тексту заочного рішення, посилався на інші докази, які жодним чином не містять підтвердження обставин вручення повного тексту заочного рішення, а тим паче пропуску строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення. Судом першої інстанції було проігноровано той факт, що апелянт взагалі не отримував копію заочного рішення. На думку апелянта, зважаючи на особливості перегляду заочного рішення, постановлення оскаржуваної ухвали фактично унеможливлює оскарження заочного рішення в апеляційному порядку, що може свідчити про відмову в доступі до правосуддя. Також у разі встановлення відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення у справі, суд був зобов`язаний залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, тоді як суд першої інстанції взагалі цього не зробив. Апелянт пояснює причини пропуску строку на апеляційне оскарження тим, що лише 11 січня 2020 року, апелянт ознайомився з повним текстом та дійсним змістом оскаржуваної ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року після того, як ознайомився з ухвалою від 27.12.2019 року головуючого судді Таварткіладзе О.М., який повернув апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Під час підготовки у грудні 2019 року апеляційної скарги на заочне рішення Малиновського районного суду від 17.02.2016 року, повний текст оскаржуваної ухвали апелянтом не було отримано, а дізнався в інформаційному центрі суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, про обставини відмови у поновленні строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення до 11 січня 2019 року апелянту відомо не було. Після чого апелянт в межах одного дня ознайомився з текстом ухвали Одеського апеляційного суду, та звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року. Апелянт просить скасувати вище вказану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. (а.с. 100-116).
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що як відповідачу, так і його представнику – ОСОБА_2 , було відомо про розгляд справи, заява відповідача та його представника ОСОБА_2 про те, що відповідач не був сповіщений про розгляд справи, не відповідає дійсності та спростовується наведеними матеріалами справи. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачу та його представнику було відомо про розгляд справи, справа призначалася до розгляду не одноразово та у відповідача і його представника була можливість прийняти участь у розгляді справи та надати наявні у них докази, відтак підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, від 17.02.2016 року, відсутні.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Посилання суду першої інстанції на те, що в матеріалах справи наявні запис рукописного тексту та підпис того ж представника відповідача – ОСОБА_2 про те, що з матеріалами справи він ознайомився та зробив необхідні копії - 09.11.2015 року, тобто ще чотири роки назад (а.с. 43), а також на те, що в матеріалах справи наявні три розписки про виклик до суду цього ж представника відповідача – ОСОБА_2 з записом його рукописного тексту та підпису про те, що він повідомлений про дату і час розгляду справи (а.с. 38, 45-46) як на підстави визнання причин пропуску відповідачем строку, встановлено ст. 284 ЦПК України неповажними та відмови у поновленні пропущеного процесуального строку є необґрунтованим, виходячи з наступного.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).
ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (статті 284-289 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина 4 статті 287 ЦПК України).
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків, а саме право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 чи його представник отримали копію повного заочного рішення Малиновського районного суду від 17 лютого 2016 року раніше ніж 08 жовтня 2019 року, коли представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи.
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що на адресу суду першої інстанції повернувся конверт, адресований відповідачу з копією заочного рішення Малиновського районного суду від 17 лютого 2016 року раніше ніж 08 жовтня 2019 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 62).
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 та його представник не отримали копію повного заочного рішення Малиновського районного суду від 17 лютого 2016 року у день його проголошення, з зазначеним заочним рішенням представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ознайомився лише 08 жовтня 2019 року під час ознайомлення із матеріалами справи, а заяву про його перегляд разом з клопотання про поновлення строку на подання цієї заяви представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 направив до суду першої інстанції засобами потового зв`язку 11 жовтня 2019 року, тобто, протягом двадцяти днів з дня ознайомлення представника відповідача з повним текстом заочного рішення суду, враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України заявник має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.
Посилання ж суду першої інстанції на поінформованість відповідача про розгляд зазначеної справи є хоч і обґрунтованими, однак на вирішення питання щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не впливають, оскільки подією, з якою статтею 284 ЦПК України імперативно пов`язано початок перебігу процесуального строку протягом якого відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є день вручення йому повного тексту заочного рішення суду. При звернені ж до суду із відповідною заявою представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 двадцяти денний строк, встановлений ст. 284 ЦПК України, порушено не було.
З наведених підстав апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про те, що заявник пропустив без поважних причин строк на подання заяви про перегляд заочного рішення через його обізнаність про розгляд відповідної справи судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, внаслідок чого, допустив порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо вимог апелянта про стягнення з позивача судового збору, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
За правилами, передбаченими ст. ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень чинного законодавства, питання судових витрат додатковим рішенням може бути вирішено лише у разі ухвалення судом рішення по суті позовних вимог.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення по суті вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, підстави для стягнення з відповідач сплаченого апелянтом судового збору під час подачі апеляційної скарги - відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дрішлюк

                                                                       Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький

05.10.2020 року                                                                 м. Одеса